Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Mamma hadde fortalt meg om et munnhell i Italia.
"Il primo amore non si scorda mai."
Man glemmer aldri sin første kjærlighet.
Det ironiske er at hun aldri sa noe om kjærlighet i livet sitt
eller om Italia, for den saks skyld,
før i siste liten, bokstavelig talt, som om hele greia var et slags…
stort mysterium eller noe.
Noe som viste seg å stemme, på en måte.
Så jeg burde starte med begynnelsen, noe som var alt annet enn det.
Mamma hadde formidlet noen av de sprø reglene sine.
Én: Å være trist var ikke lov.
To: Ingen fikk gå i svart.
Bare gresskargult. Favorittfargen hennes.
Hun var så snål.
Og… jeg elsket det hos henne.
Nummer tre: Fleetwood Mac skulle spille.
Eller det lokale coverbandet, Fleetwood Zach.
Seriøst, mor?
-Zach er ganske søt. -Addie!
Ja. Beklager. Jeg sørger.
Og nummer fire:
Hun befalte at jeg dro på mor-datter-turen vår til Roma.
Hun dro dit da hun var på min alder og fant formålet sitt eller noe.
Jeg spurte om jeg kunne ta med bestevennen min,
Addie. Men hun sa nei.
Jeg måtte dra alene, og det var sånn jeg følte meg.
Går det bra?
På en kjip måte, mener jeg.
Ok. Hei.
Avledningsmanøver!
Hvilket bilde burde jeg legge ut? Se her.
Supersexy badedrakt, bilde A.
Eller enda mer sexy badedrakt, bilde B.
-Hvor er det? -Slott McKearney. I Irland.
-Addie, du har aldri vært i Irland. -Photoshop er ikke enig. Ser du?
-Så søt. -Oi.
-Derfor er jeg ikke på sosiale medier. -Ok. Nerd.
Derfor gjør du ikke noe sosialt overhodet. Når var du sist på fest?
Debattfester? Det er bare ikke ordentlige fester.
Men i Italia…
Seriøst, hvis du ikke går på det pokkers flyet
og dukker opp med en sykt sexy italiener, snakker jeg aldri med deg igjen.
Så synd. Jeg likte deg virkelig.
Lina! Du var ikke sammen med noen hele sisteåret!
Hva skulle jeg gjøre? Ta med en date til cellegiftbehandlingen?
Greit nok. Jeg er en drittvenn.
Jeg fatter ikke at jeg drar i morgen.
Jeg fatter ikke at du drar alene.
Besteforeldrene mine er døde. Jeg har ingen familie lenger.
Snakket moren din noen gang om
å finne faren din?
Fleiper du? Hun ville havne i fengsel om hun så ham igjen, sa hun.
Dæven. Hun var virkelig tidenes beste.
-Trenger du alle de bøkene? -Det kalles å få et forsprang.
Ja visst, professor. Ja visst.
Jeg vil ikke engang dra. Jeg vil bare gå videre med livet mitt.
Lina.
Visste du at 0,4 % av alle transkontinentale flyvninger
har vedlikeholdsproblemer?
Kan du slappe av?
Du skal til pokkers Italia, din dust!
Du kommer til å få det fantastisk.
Gjenta etter meg. Jeg får det fantastisk i Italia.
Si det.
Jeg får det fantastisk i Italia.
Sånn, ja.
Jeg kommer til å savne deg.
Det er ikke det at jeg ikke ville dra.
Jeg ville bare ikke dra uten henne.
Vi hadde gjort alt sammen hele livet. Og nå…
var det bare meg.
Jeg tilbrakte hele videregående
i fornektelse, og gjemte meg.
Jeg ante ikke hvem jeg var.
Og hadde det ikke vært for det siste ønsket hennes,
ville jeg vært fullstendig misfornøyd med å la det være sånn.
ROMA-FIUMICINO INTERNASJONALE LUFTHAVN
Her er jeg!
-Taxi, unge dame? -Nei.
-Sikker? -Nei takk.
Lina! Her borte!
Lina! Bella! Francesca.
Ok, la oss gå rett på sak.
Du sa at italiensken din er perfekt. Fikk du høy college-poengsum?
-Ja? -Ja. AP-prøven.
Hva er fartsgrensen i Italia?
Jeg har ingen grenser. Så på italiensk.
Fortell meg alt moren din sa om meg som hun sa du ikke måtte si til meg.
At dere to moret dere veldig?
Du sier det altfor formelt.
Bil! En formell bil!
Herregud!
Idiot! Hva i helvete driver du med?
Da var vi framme.
Velkommen til Roma.
-Bor du her? -Himmel, nei!
Fetteren min underviser i kunst. De har en cocktailfest for avgangselevene.
-Bra for deg å treffe folk på din alder. -Jeg føler meg ikke bra.
Å, det lar seg fikse med litt leppestift og sminke.
Håper jeg.
Ok.
Kom.
Og dropp brillene.
Forresten,
jeg hørte du gjorde det sterkt på opptaksprøven i Firenze.
Jeg har igjen den siste prøven.
Men jeg hørte at de bare tar inn barn av Michelin-kokker
eller folk med rike foreldre. Akkurat som her.
-Så de er pompøse drittsekker? -Ja.
Ikke undervurder deg selv, Lorenzo.
Du er den beste eleven jeg har hatt på årevis.
Husk, det er mye vill og gal kreativitet
bak det triste, beskjedne blikket. Ikke vær redd for å slippe den løs.
La ham være. Han ble nettopp ferdig på skolen.
Lorenzo, drikk deg full.
Takk.
Lina! Du må hilse på min kjære, irriterende irske fetter, Howard.
Hei.
Jøssemin!
Beklager, Lina. Du er uhyggelig lik moren din.
Howard Riley.
Hei. Så…
Du kjente henne?
Jeg…
Jeg gikk på universitetet her den sommeren hun bodde hos Fran.
Det var uendelig trist å høre.
Beklager, du må være ufattelig lei av å høre folk si det.
Det går bra.
Har du lyst til å se et av yndlingsstedene hennes? Fran?
Dere to kan dra. Sammen.
Bli kjent med hverandre.
Greit.
Kom.
Mercati di Traiano.
Trajans marked.
Bygd mellom 100 og 110 e.Kr. av Apollodoros av Damaskus.
Ansett for å være verdens første kjøpesenter.
Keiserens ufficio var rett der oppe.
Vel… Det er ikke Brooklyn.
Moren din elsket å vandre rundt her.
Hun snakket aldri om Italia.
-Ikke før hun ble syk. -Vel…
Jo flere rynker som håner deg i speilet, jo mer tenker du på fortiden, kanskje.
Hun sa at det å dra hit forandret livet hennes.
Vet du hvordan?
Italia har en tendens til å forandre en.
Jeg kom hit for å studere. Tjue år senere er jeg her fortsatt.
Howard, ikke prøv å lure meg. Slutt å gjemme deg.
Kan du komme opp? Jeg trenger deg her.
Kommer straks.
Akkurat. Rektor. Bør nok skynde meg opp og smiske litt.
Hygg deg…
Hygg deg med å gå i din mors fotspor.
Det er vakkert her, mamma.
Ja, ikke sant?
Amerikaner?
Er det så tydelig?
Genseren din.
-Går du på MIT? -Nei. Vel… Jeg skal.
Til neste år. Ja.
Jeg skal også være i Boston. Harvard.
Å? Jøss.
Alessandro Albani. Hyggelig å treffe deg.
Lina Emerson.
En glede, Lina.
Hei.
Vet du hva du skal ta hovedfag i?
Jeg vet ikke. Hvor lenge har du vært i Roma?
Fem minutter.
-Velkommen. -Ja.
Og italiensken din?
Tja…
Jeg fikk fem på AP-prøven.
Ikke dårlig, ikke dårlig.
Måten du så utover byen vår på…
Det var vakkert.
Vel, jeg mener, utsikten er fantastisk.
Den er det.
Ale.
Vi stikker.
Jeg må gå.
Men jeg håper vi ses snart.
-Ok. -Ha det.
Ja. Ha det.
Ja, hvis du vil, og jeg vil…
Hvis vi begge vil det, kan vi…
Eller ikke. Helt greit.
Hjem, kjære hjem!
Moren din og jeg satt her inne i timevis
og snakket om alt vi skulle gjøre med livene våre.
Vi var bestevenner. Og så: poff!
Det blir gjerne litt drammatico med kusinen min.
Nok om det.
Husets beste rom.
Det er pent.
Howard. Dra hjem.
Vi skal snakke jentegreier. Gå og gjør kjedelige manneting.
Ja vel. Jeg sender deg nummeret mitt.
-Ok. -Hva som helst. Dag eller natt.
Takk, Howard.
Ciao.
Her, sett deg.
Dette…
var din mors dagbok. Hun sendte den til meg før…
Og hun ba meg gi den til deg.
Fra da hun var her. Jeg har ikke lest den. Men…
den gang var jeg litt sjalu på den.
Jeg vil ikke ha den.
Jeg forstår, men det var hennes ønske.
Ok. Jeg har lagd spagetti. Jeg setter den på verandaen.
Og en god Chianti, verdens beste kur mot jetlag.
Jeg skal ut med en mann som synger som Pavarotti,
men som heldigvis ikke ligner på ham.
Hei, dagbok. Jeg starter med et spørsmål.
Etter å ha møtt opptaksleder på sykepleierskolen,
vil du A, få panikkanfall,
B, si til foreldrene dine at du sa fra deg plassen
og brukte alle pengene dine på en flybillett,
C, kjøpe en dagbok.
Hallo! D, alle de ovennevnte.
Niende juni.
Sola har gått ned, men Roma skravler fortsatt
som om den lever.
Det er merkelige sirener i luften og skrikende måker overalt.
Det er noe ved denne byen jeg ikke kan forklare.
Kanskje det er…
Jeg vet ikke, det uforanderlige ved den.
Jeg bor hos en hyggelig familie.
Datteren, Francesca, er på min alder
og slett ikke glad for at jeg ikke er en amerikansk gutt.
Moren lagde spagetti alla puttanesca,
-og det er det beste… -Gode gud.
-…jeg har smakt noen gang. -Det kan du trygt si. Jøss!
Vel, Italia, nå er jeg her.
Jeg gleder meg til å se hva du har å by på.
Jeg føler virkelig at jeg måtte hit.
Kanskje for å se hvem jeg er når jeg er hjemmefra.
Vekk fra… meg selv.
Du holder ikke skuldrene riktig.
Du mister kraft fordi du mangler det grunnleggende.
Ringte du Banca Milano?
Det er min siste sommer. Jeg vil ikke til Milano.
Du har brukt tre somre på ingenting. Trenger du en til?
I dine øyne har jeg aldri gjort noen ting.
Hør her, Alessandro.
Du vet at jeg er stolt av deg. Og jeg er glad i deg.
Jeg måtte trekke i tråder for disse intervjuene.
-Går du ikke, kaster du bort tiden min. -Jeg ba deg aldri om hjelp.
Hva ville du vært uten min hjelp?
Ingenting.
Så ring dem. I dag.
Hallo?
Engelsk eller italiensk?
Å. Hva…
Alessandro?
Ale. Alle kaller meg Ale. Så, engelsk.
Hvordan fikk du tak i nummeret mitt?
I går kveld. Jeg fant deg på nettet, og du ga det til meg.
Nei, det er ikke mulig.
-Jeg er ikke på nett. -Å.
De sa at amerikanske jenter liker å spille spill.
Jeg sender deg lenken til profilen du ikke har.
Nei, jeg tuller ikke. Jeg har ingen…
Herregud!
Nei. Dette er ikke meg i det hele tatt! Jeg kan ikke stå på ski engang.
Og jeg driver ikke med hanggliding eller fallskjermhopping, og…
Herregud! Jeg er definitivt ikke cheerleader!
Jeg må ringe deg tilbake.
Så…
har du en tvillingsøster?
Nei.
En venn som er god til å fotoshoppe.
Tidligere venn. Nå må jeg kverke henne.
-Ha det. -Nei, vent.
Faren min arrangerer en veldedighetsopera. Blir du med?
Hva? Opera?
Jeg vet ikke.
Vi ses der. Klokka ni på La Nuvola. Ok? Kle deg pent.
-Nei. Vent. Ale… -Ha det.
Jeg ringer deg. Ha det.
Hva i helvete tenkte du på?
Jeg tenkte ikke. Noe du må gjøre mindre av.
Han er kjekk og liker profilen din. Det er stort.
Det er ikke min profil. Fjern den!
Men du har allerede 500 følgere.
Æsj! Og hva i all verden driver du med?
-Når fikk Brooklyn en strand? -Å, dette?
-Jeg gir folket det de vil ha. -Du er ikke til å tro.
Som din merkevareambassadør
må jeg hjelpe deg med å formidle et snev av liv.
-Siden du ikke har et! -Han er ikke min type engang.
Stipend for Harvard, kaptein på tennislaget, rik som bare det…
Og italiano!
-Hva er det som ikke er din type? -Fjern innlegget.
La meg tenke på det.
Nei.
Ta grep, Leen. Jeg surfer på Hawaii.
Ciao!
Hvis du skal på festen, er det første du må lære,
kanskje det eneste du må lære for i kveld…
hvordan man går.
En kvinne går med besluttsomhet, verdighet og hofter.
Hofter i massevis.
Prøv.
Å… Jeg vet ikke.
Slutt med å være nedtrykt, amerikansk jente.
Jeg er motekonsulent. Dette er jobben min.
Du kan stole på meg, Lina.
Vær så snill, vis meg!
Vis meg…
Greit.
Nei, kjære. Ta det rolig. Kos deg.
Rank rygg. Hodet opp.
Strekk ut beinet.
Krum foten. Fra hæl til tå.
-Kan jeg ikke bare gå med flate sko? -Flate? Kanskje du burde bruke Crocs.
Jeg liker Crocs.
Jeg mener, er det ikke litt gammeldags at en kvinne må gå med høye hæler?
Jo.
Men hør her, det handler ikke om det som er på utsiden.
Det handler om holdning.
Eleganse, instinkt, mot.
Jeg…
har ikke noe av det.
Det er det italienske gudmødre er til for.
Prøv igjen.
Igjen?
Hitover.
Smil.
Ikke dumt å puste.
Vet du,
jeg lovte moren din å være en forferdelig påvirkning.
Å hjelpe deg med å bli litt vill og gal.
Det er ganske vilt allerede, takk.
-Francesca? -Ja.
Vel, når det gjelder gutter…
Jeg har ikke peiling.
Å, vennen.
Du mistet din vakre mor. Men også mye mer.
Det var ikke…
hennes feil. Jeg mener…
Når vi ikke var på sykehuset, gjorde jeg skolearbeid.
Selvsagt, min kjære. Du ville kontrollere noe.
Hør her. Når det gjelder det motsatte kjønn,
uttrykte Fellini det best.
"Hvis du blir beveget av noe, trenger det ingen forklaring.
Hvis ikke, vil ingen forklaring noen gang bevege deg."
Stol på magefølelsen.
…deretter en dobbel spesialisering, økonomi og internasjonale relasjoner.
Først Harvard, så Oxford,
og så praktikant hos Lloyds of London.
-Som far, så sønn. -Akkurat.
-Ikke sant, sønn? -Ja.
Gratulerer. Flott mulighet.
-Utmerket. -En skål.
Selv om jeg personlig syns han bør være i Abu Dhabi,
der vi har det meste av familiebedriften.
Men de unge trenger litt ungdomstid, som vi vet.
Innen den tid er han myndig…
-Lina, du ser… -Latterlig ut.
Jeg vet det. Jeg måtte låne klær og…
Du ser fantastisk ut, Lina.
Kom.
Takk.
Når du sier fest, mener du fest.
Ja, foreldrene mine. De sier at det er for veldedighet, men…
det er egentlig for å smiske med kjendiser.
-Noe å drikke? -Nei. Ellers takk.
Faktisk, jo. La oss drikke.
Ok.
-To glass Sangiovese 2001, takk. -Skal bli.
Fra en vingård som familien min har aksjer i.
Fint. Ja, jeg elsker San Joveene.
Den er jordaktig og tørr?
-Er du opera-fan? -Ja.
-Det er Puccini i kveld. -Flott.
Skål!
Sa jeg noe galt?
Vet du, jeg har faktisk…
Jeg har aldri smakt San Joveeno-vin.
-Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det. -Det blåser jeg i.
Og jeg vet faktisk ikke noe om opera, for jeg har aldri vært i operaen.
Jeg vil ikke gi deg inntrykk av
at jeg er en populær influenser eller har et fantastisk sosialt liv.
Eller er superrik. Så…
Ja.
Så skål…
for førsteganger.
Ja.
Skål.
-Det var ikke sånn jeg beskrev den. -Nei.
Jeg ville gått
Til Ponte Vecchio
Og kaste meg ut
I Arno
Jeg lengter
Og pines
Å Gud
Jeg vil gjerne
Dø
-Bli med meg. -Hva?
-Stol på meg, vi skal ha det gøy. -Hvor?
Kom.
Hva gjør vi?
Lager vanskeligheter for oss selv. Og forresten…
-Du har den. -Hva?
Hva? Alessandro, kom tilbake!
Hva er det du gjør?
-Kom og ta meg! -Nei! Jeg har den ikke!
Jeg akter ikke å tilbringe de neste fem årene i et italiensk fengsel!
Stopp. Jeg mener det.
-Ikke gjør det. -Herregud, Ale!
Hva?
Hei.
-Ser du denne? -Ja.
Den slår av alle lysene i bygningen. Skal jeg gjøre det?
Nei.
Bare tulla. Kom.
Alessandro! Ikke så fort! Herregud!
Alessandro! Vent!
Vær så snill, jeg er for klønete til dette. Kom igjen!
Herregud! Hva driver du med?
Hei, står til?
Du må ned derfra, nå!
-Du tok meg visst. -Seriøst?
-Ale… -Du vant.
Eller så vant jeg.
Vi må inn igjen.
Hvorfor det? Hva er du redd for?
Mange ting. Høyder, for det første.
Sikkerhetsvakter. Fly, slanger, store folkemengder…
Deg…
Dere to. Inn med dere. Nå.
Ikke vær redd. Hvem bryr seg?
-Jeg tar en drink nå. -Ok.
Takk, for en trivelig kveld.
-Hva er det? -Faren min.
Din evne til å sjenere familien slutter aldri å forbløffe meg.
Knepp igjen jakken og hils på politimester Grillo.
Nei.
-Jeg er med en venn. Dette er Lina. -Hei.
Jeg gir da faen i nok ei jente hvis navn du ikke vil huske i morgen.
Få opp farten.
-Unnskyld. Ikke hør på ham! -Nei. Det er sent.
Jeg drar hjem.
Vent.
-Gå og hils på politimesterfyren din. -Vent.
Du kommer jo ikke til å huske hun her i morgen, ikke sant?
Lina.
-Vær så snill. -Alessandro!
-Unnskyld! -Herregud!
Unnskyld så mye! Jeg mente ikke…
Jeg skal hjelpe deg.
Vet du hva?
-Hva? -Jeg sa jeg ikke ville hit.
Og jeg sa jeg ikke ville kle meg som en radioaktiv sardin. Her.
Og jeg sa at jeg ikke ville gå i høye hæler.
Eller drikke vin. Noe som, ikke ta det ille opp, Italia…
Oi! Jøss. Det der ser godt ut.
Vinen er en smule oppskrytt, og…
Beklager. Ikke…
Ikke bry deg om meg. Jeg føler meg ikke bra.
Var du på avgangsfesten i går med professor Riley?
Ja.
-Ok! -Å, gud!
Dette skjer ikke! Hvordan kommer jeg meg ut?
Ja, og… Det er en utgang der borte.
Men jeg står i gjeld til professor Riley, og jeg skal gå nå.
Vil du ha skyss hjem? Og kanskje et klesskift?
-Mener du det? -Ja, hvis du vil.
Ok. Ja.
-Ok? -Takk.
Alt i orden. Og… Denne veien.
-La det ligge. -Ok.
Tusen takk for denne…
For klesskiftet. Det var virkelig snilt. Og nå er jeg klar for MasterChef.
Kler deg bedre enn meg.
Hjelmen din.
Vent. Forventer du at jeg setter meg på den…
den italienske dødssykkel-greia? Jeg mener…
Vet du at motorsykkelulykker topper lista over personskadesøksmål?
Er det noe du bare vet?
Jeg kan all slags statistikk om hvor galt det kan gå.
Høye hæler kan for eksempel forårsake Haglunds hæl,
som kan gjøre deg lam for livet. Det er et faktum.
Ok.
Så det er mye farligere å gå hjem, virker det som.
Eller?
Bra poeng.
Er vi framme snart?
Er hele Roma så humpete?
Du kan åpne øynene.
-Se på veien, ikke på øynene mine. -Ok.
-Unnskyld. Hvor er vi? -Det er en hemmelighet.
Jeg bruker ikke dop, bare så det er sagt.
-Hvem er det? -Lorenzo.
Å. Lorenzo.
-Hei, Greta. Hvordan går det? -Dårlig.
Veldig dårlig.
Dårlig.
Å ja, det var sant. Jeg hørte du har et intervju med de Firenze-folka.
Ja. Vet ikke. Vi får se hvordan det går.
Hvem ser jeg der? Hvem er hun?
Soussjefen din?
Nei. Hun er turist, men hun vet ingenting.
Jeg ville at hun skulle få smake Italias beste maritozzi.
Du er en smart faen.
De kommer.
-Jeg "vet ingenting?" -Nei. Jeg…
Jeg mente om dette stedet.
Mange restauranter i Roma lager ikke bakverk.
De får dem fra steder som ikke har tillatelse til å selge, som dette.
Det er et hemmelig bakeri.
Kult. Jeg føler meg som en insider.
Her er de. Rett fra ovnen.
Takk.
Hils de pompøse viktigperene på Cuisine Royale fra meg.
De er heldige hvis de får en som deg.
Takk. Ha det.
Ok. Er du klar?
-Ja. -Da drar vi.
-Skal vi ikke spise dem? -Nei. Ikke her. Passer seg ikke.
Det vet jeg alt om.
-Kan vi kjøre sakte? -Nei.
Klar? Du kommer til å elske dette. Håper jeg.
Å du store!
Hemmeligheten til Greta er kalde hender.
Hun holder fingrene i bøtter med is før hun elter deigen.
Det merker jeg. Det syns virkelig.
Oi. Jeg elsker Gretas kalde hender.
-Jeg vet det. Så godt, ikke sant? -Så godt.
Takk for skyssen. Jeg går og skifter, og kommer ned med denne.
Nei. Jeg kan få den en annen gang. Lag litt lasagne eller noe.
Det skal jeg.
Alessandro?
Hei.
Her er hun.
Lorenzo?
Krasjet du festen min?
-Det er det siste jeg ville gjort. -Om du har noe å si, så si det.
Si det. Jeg har fått nok av…
Jeg har jobbet i hele dag. Jeg er helt skutt, så jeg drar.
-Takk igjen, Lorenzo. -Ja. Ciao.
Det var kleint.
-Ja. -Beklager. Lorenzo og jeg har en greie.
Hva gjør du her? Hvordan visste du at jeg bor her?
Jeg elsker Addie.
-Ja, det gjør jeg også. -La meg gjøre det godt igjen i morgen.
Alessandro. Jeg…
Jeg beklager om dette blir feil, men…
Du har visst litt av et rykte.
Ja, kanskje det.
Og det meste er bare folk som prater dritt om meg.
Til og med min egen far.
Tro meg, ingen kjenner meg. Ikke egentlig.
Du virker smart nok til å danne deg din egen mening.
Ikke si at du ikke moret deg i kveld. Iallfall til du ikke gjorde det lenger.
For det var en av de beste kveldene jeg har hatt på…
Jeg vet ikke hvor lenge.
Ok, så det er planen. Klokka tolv i morgen, hjemme hos meg.
-Ta med badedrakt. -Alessa…
Nei. Badedrakt?
Vet du hvor mange avanserte kurs jeg tok? Nok til å ikke se bra ut i badedrakt.
Vet du hva? La meg avgjøre det.
Du er vakker.
Nittende juni. Jeg har en hemmelighet.
Jeg meldte meg på et fotokurs og ble kjent med en fyr.
Og jeg tror han liker meg.
Ok.
-Underlig. -Så jeg er ganske yr nå.
Han er sinnssykt kultivert og smart, og har en superlekker kropp.
Æsj, mamma!
Uansett, jeg kaller ham "X", for jeg tror nysgjerrige Francesca leser dette.
X ba meg å holde det hemmelig. Han vil ikke at det skal bli rart.
Og for å være ærlig, fins ikke Franny stille.
Howard er en av byens mest berømte kunstrestauratører.
Han kjenner renessanse-malerne bedre enn de kjente seg selv.
Og maler han selv?
Han gjorde det før, men la penselen på hylla.
Hei, Howard.
-God morgen. -Hallo, fetter.
Morn. Hvordan er formen?
Hei, kusine.
Lina, jeg ba deg hit i dag
fordi jeg har noe jeg ville gi deg.
Moren din…
Hun gikk aldri noe sted uten dette.
Oppriktig talt,
det var bestevennen hennes, ikke meg.
Hun hadde et bemerkelsesverdig blikk.
Herregud.
Noen av disse henger hjemme hos oss. Hun fortalte aldri at hun hadde tatt dem.
Jeg forstår ikke. Hvorfor sluttet hun å ta bilder?
Jeg må møte en kunde.
Og når det gjelder herr Albani, kos deg, men ikke altfor mye.
-Ok? Ha det. -Ha det.
Utrolig at du har beholdt alle disse.
Jeg hamstrer.
Ta den tiden du trenger.
Tjuetredje juni.
Jeg dro på et bruktmarked i dag og kjøpte et kamera.
Oi.
Jeg har en merkelig følelse av at det kan forandre livet mitt.
Jeg ser gjennom linsen, og alt mitt bare forsvinner.
Og når jeg fokuserer på noen, er det som om jeg ser inn i dem.
Og kanskje inn i meg selv også?
Hei.
-Nå ble dagen min bedre. -Jøss.
-Velg en. -Herregud.
Hva driver familien din med?
-Mafia. -Hva?
Jeg tuller. Bank.
-Hvilken? -Hva vil foreldrene dine si?
Faren min dreper meg, men det er ikke nytt.
Hvilken som helst.
-Den? -Jeg elsker den der.
Da var vi framme.
-Hvor? -Det ser du snart.
Kom igjen, vi skal bade.
Kom igjen!
Klar?
Klar for hva?
Klar for det der?
Nei!
Det gjør jeg ikke. Nei.
Det er fantastisk. Jeg har gjort det mange ganger.
-Det er bedre enn en berg-og-dal-bane. -Nei. Du forstår ikke.
Vet du hvor mange ikke-dødelige…
-Nei. -…men ødeleggende ulykker…
-Jeg teller til tre. Én. To. -Nei!
Tre!
Jeg hoppet!
-Herlig, ikke sant? -Herregud. Det var sinnssykt.
Vet du hvor høyt det var?
-Jeg klarte det! -Jeg sa jo at det er fantastisk.
Jeg fatter virkelig ikke at jeg gjorde det.
Jeg gjorde det!
Var ikke det flott?
Jeg elsker å være her. Vekk fra alt.
Siste sommer før dette er over.
Over? Hva mener du?
Hvordan kan en ikke glede seg til Harvard?
Fordi faren min er en kødd.
Faren hans jobbet i finans, og faren hans før det.
Så det er det vi gjør, enten jeg vil eller ei.
Og hvis du kunne gjøre hva som helst?
-Jeg vil bygge ting. -Ok.
Ikke bare for å kjøpe og selge dem.
Arkitektur. Det er det jeg vil.
Kan du ikke snakke med faren din?
Det er ditt liv.
Ikke hans.
Akkurat nå er jeg mer interessert i deg.
Alessandro, det er…
-Moren min var syk lenge. -Vent, hva?
-Unnskyld. -Nei. Det går fint.
Det går bra.
Saken er…
Jeg har ikke vært sammen med mange gutter…
-Noen gutter. -Lina.
Du er annerledes.
Og du gjør meg annerledes også.
Så hvis du vil, kan det være bare deg og meg.
Bare oss to. Ingen spill, ikke noe tull…
Og tro meg, det er ikke noe jeg har…
Vent, hva skjedde? Sånn helt nøyaktig?
-Jeg hadde det i boks, for å si det sånn. -Ja vel.
Hvor la han hånda si? Nordpolen eller Sørpolen?
Herregud, jeg vet ikke. Jeg prøvde å la være å få hjerteanfall.
-Hvem er du sammen med? -Hei, Lina. Arrivederci!
Fleetwood Zach?
Det er Spaulding, faktisk. Zach Spaulding.
Addie!
Hei, "uno questiono", Lina.
Etter kysset, så han deg inn i øynene? Sånn søtt og intenst?
Han gjorde vel det.
-Glimrende tegn. -Helt klart. Spørsmål to.
-Meningsfulle framtidsplaner? -Stort sett hele dagen, hver dag.
-Så romansete. -La meg sjekke siden hans.
Vent litt.
Hvorfor har han ingen bilder av deg på sosiale medier?
-Hva så? Han traff meg nettopp. -Vent. Noe kom inn. For et minutt siden.
-Snikskryter av en eller annen vin? -Han tar en drink med faren i kveld.
-Hvem drikker med faren sin? -Akkurat.
Han hashtagget et sted som heter Parmigiana.
Sjekker nå.
Hva? Hvilke hashtagger? Hvorfor?
Den pastaspisende kødden!
Fortell meg løgner Fortell meg søte små løgner
Hva?
Jeg sender det til deg. Innlegget til ei merr.
Fikk du det?
Herregud.
Det kan faen ikke være sant. Du kødder ikke med meg! Kom igjen!
Unnskyld.
Beklager.
Nydelig barn!
Jaså? "Du er annerledes." "Du gjør meg annerledes."
-For noe piss! -Lina, hva gjør du her?
Hva jeg gjør her?
-Hva gjør du her? Med "ikke faren din". -Jeg vet hvordan dette ser ut…
Det det ser ut som, er at du er en løgnaktig, for-god-til-å-være-sann
løgner! Med null…
Mindre enn null respekt for x-kromosomet.
Så. Ja!
Ale, seriøst?
For en drittsekk du er. Som alltid.
Sjuende juli. Jeg kan ikke tro det. Skriver jeg virkelig dette?
Men jeg tror kanskje jeg har
funnet min første kjærlighet. I Italia, av alle steder.
Bra for deg, mamma.
X og jeg tilbrakte hele helgen sammen, og etter middag i går kveld,
fortalte han meg… jeg kan ikke tro det… at han elsker meg!
Han lyver!
Lyver!
Skål.
Hallo!
Bakerdame! Er du der inne?
Hvem er det? Nei.
Nei, vær så snill.
Hva?
Jeg er ikke her for det du ikke vet. Blunk, blunk.
Nei! Vær så snill. Kom tilbake!
-Jeg selger ikke til publikum. -Jeg trenger bare et skudd.
Bare litt. En liten smakebit. Ok?
Jeg mener, bakverket ditt…
Det lyver ikke.
Det prøver ikke å klå under en vakker foss.
Og det ydmyker deg ikke foran en hel restaurant full av folk
mens han skåler med en ufattelig tiltrekkende
og deilig italiensk modelljente, eller noe. Fordi…
Bakverket ditt…
er godt.
Fordi bakverket mitt ikke har en penis.
Jeg elsker deg, bakerdame!
Tjuende juli.
Etter det jeg trodde var en fantastisk romantisk kveld med X,
vet jeg ikke lenger.
Det har gått to dager og han har ikke ringt.
Der har vi det. Som om vi ikke så det komme.
For et sjokk. Det var akkurat det jeg trodde ville skje.
Tjuetredje juli.
Han sa at han elsket meg, jeg vet ikke hvor mange ganger, men…
han har fortsatt ikke ringt.
Jeg er forvirret, rasende og bare trist.
Samme her. Jeg skjønner deg.
Endelig!
Tenkte jeg ville finne deg her blant ruinene.
-Fran har vært fra seg av bekymring. -Vel, jeg ble forhindret.
Å. Er det kakekveld?
Vil du…
snakke om det?
Jeg vet det er dumt, og han skylder meg ingenting.
Jeg bare… Jeg…
Likte ham?
Ja.
Her.
Det er bare fint å føle seg normal for en gangs skyld.
Gode gud! Denne maritozzoen er praktfull.
Beklager.
Jeg lytter.
Hemmeligheten, Howie, er kalde hender.
-Ikke si det til noen. -Hvem skulle trodd det?
Hør her. Jeg syns kjærlighet er som å gå.
Når du er ung og ikke vet hvordan, kryper du bare rundt på alle fire,
støter borti ting, gråter mye. Jeg snakker av erfaring.
Så har du vært ordentlig forelsket noen gang?
Én gang.
Følte hun ikke det samme?
Komplisert.
Ja, nei takk. Jeg har nok komplikasjoner som det er.
Du kan prøve å kaste inn håndkleet.
Men håndkleet har gjerne en egen vilje.
All kunsten jeg jobber med, handler bare om kjærlighet. Alltid.
Eller hat, som bare er kjærlighet som gikk galt.
Howard…
Vet du hvem mamma var sammen med da hun var her?
Jeg…
Jeg er ikke sikker.
Vel, han høres ut som en skikkelig drittsekk.
Våkne!
Opp og stå!
Det er på tide med et nytt kapittel.
Vi skal til lunsj hos foreldrene til en kollega av Howard. Kom igjen!
Jeg kan love deg
at god, hjemmelagd mat får deg til å glemme den idioten.
Tro meg.
Hva?
Kaffe? Jeg lager kaffe. Bli våken.
Ja vel.
"Sono incinta." Hva betyr det?
Hei, Siri. Oversett "sono incinta."
Jeg fant dette på nettet.
JEG ER GRAVID
Hva?
Ellevte august. Jeg har lyst til å gråte hele tiden.
X ringer fortsatt ikke,
og Fran så meg spise en tredje porsjon bolognese.
Så jeg måtte fortelle henne alt.
Er det ikke flott, Lina?
Ja visst. Flott som en nyfødt baby.
Dagboka. Den handler om det du vet.
Hei.
-Vet hun om det? -Jeg vet ikke om hun vet at du vet.
Nittende august. Jeg kan ikke forklare hva som skjedde.
Han var en helt annen person, som ville snakke.
Jeg ventet ikke dette fra…
Howie?
-Howie? -Howie?
-Du må snakke med henne. -Jeg? Hvorfor meg?
Gjett!
Han beklaget at han ikke hadde stilt opp.
-Og barnet skremmer ham ikke. -Hva?
-Hva?
-En geit! -En geit!
Å, Gud.
-Hei, Franco. Hei, Martina. -Hei, Franny. Howard!
Hvordan går det?
-Howard. -Fint å se deg.
Og deg.
Dette er Lina, min selvutnevnte guddatter.
Hei, Lina.
Guddatter. Passer fint.
Der kommer hun. Kona mi, Chiara.
-Hei, Chiara. -Hei, kjære.
Og du må være Lina. Hyggelig å treffe deg.
I like måte.
Lore er på kjøkkenet. Han har siste prøve i morgen.
-Til oss. -Takk.
Kom. Stig på.
Jøss.
Det dufter herlig.
Så det er sant. Du er kokk.
Italiensken din er slett ikke dårlig.
-Takk. -Ja, jeg prøver et par ting…
Eksperimenterer.
-Til kokkeskolen? -Ja.
Jeg har siste opptaksprøve i Firenze i morgen.
Ut fra det jeg kan se, kommer du til å briljere.
Hei, du. Unge hender. Kom og hjelp til.
-Ok. -Og du, Lo. Raske på.
-Få opp farta. -Skal bli.
Og Lina, dette er nonna. Nonna, Lina.
-Hyggelig. -Hei.
Dette er basen for den berømte "nonna pistachio gelato".
-Oi. -Ja.
Den er legendarisk. Liker du gelato?
Ja, jeg liker iskrem.
Iskrem?
Er en Michelangelo en tegning?
Er en Caravaggio en drodle?
Ro deg ned, Nonna.
-Beklager. -Nei. Det går bra.
Det er ikke noe fyllstoff i gelato.
Så du må røre fort og hardt for å bekjempe frosten.
Vil du prøve?
Ja visst.
Som om du mener det.
Med lidenskap.
Det kule er at gelatoen vår bare har fem ingredienser.
Fløte, melk,
sukker, pistasj, og den femte…
-Den femte er en hemmelighet. -Jeg vet det.
-Så? -Jeg hadde ikke tenkt å si det.
Vel… kan jeg smake?
La meg gjette, det er…
Det er vanilje.
-Nei. -Ok.
Kanel?
Ok. Jeg prøvde.
Sånn.
Og… Ok. Og så graver du dypere.
Husk, Lorenzo. Det er en dans mellom partnere,
der begge respekterer det den andre tilbyr.
Ja.
Det var bedre.
Å, Gud. Forstyrrer jeg?
Du store min.
Nei. Hei, Gio. Nei, vi lagde bare gelato.
Å. Det ser jeg.
Få gjette… Med lidenskap.
Alltid med lidenskap!
-Hvorfor er det ikke jeg som rører? -Du hater det. Hver gang…
Hater det? Den var ny.
Det er ikke snilt å si det høyt foran andre, Lorenzo.
Hvorfor står du der som en kokt potet?
Hva…
Beklager.
Jeg skal gå.
Beklager.
Så mye for røring.
Her er jeg.
Dette er en bygg- og pestosalat.
På tallerkenene deres har dere mini-lasagne-muffins.
Og dette er stekt squash med saus av trøffel og kapers.
Og til slutt skal vi selvsagt ha bestemors berømte gelato.
Skål!
For oss. Og for at jeg begynner å bli gammel.
-For oss. -For deg, bestefar.
For oss.
Du må snakke med henne.
-Og du må være mer diskret. -Å, kom an.
Hvorfor gjør dere det der? Snakker hemmelig bak ryggen min.
Tror du ikke jeg vet hva som skjer bak ryggen min?
Hva skjer bak ryggen din?
Hvordan går det med kjøringen?
Giorgia deltar i Moto GP. Hun har en verdensranking.
-Andreplass sist helg. -Gratulerer, bra gjort!
-Gratulerer. -Flott.
Vel, å tape er å tape.
Jeg taper aldri.
Lo.
Hvor er pinjekjernene?
-Jeg brukte makadamianøtter i stedet. -Mamma!
Han må imponere dommerne. Han må ta med noen endringer.
Det er Royale. De vil ha klassiske oppskrifter.
Professor, var det ikke du som sa at Lorenzo må våge å uttrykke seg?
Mamma.
Jeg tror bestemt at Lorenzo er en opprører, innerst inne.
Denne pestoen er nydelig!
Mener du som en som er en løgner, innerst inne?
Jeg elsker pestoen din, Lorenzo.
Ikke så mye som jeg elsker den.
Han skal åpne en restaurant og den skal hete "Al Contrario".
Fordi alt vil bli servert baklengs.
-Desserter først, forretter sist. -Ikke… Vi får se, mamma.
-Vi får se. -Lorenzo.
Bare følg hjertet ditt.
-Takk, mamma. -Skål for det.
-For hjertet. -For lidenskapen.
Synd at enkelte ikke har noe hjerte.
Herrejesus, Lina! Kan vi snakke om dette senere?
Nei, det kan vi ikke.
Beklager.
Jeg ville aldri gjort noe for å opprøre denne vakre famiglia…
Men jeg har ingen vakker famiglia lenger,
og jeg fatter ikke hvordan jeg kan ha en far
som aldri gadd å stille opp,
ikke engang da kvinnen han sa han elsket, døde! Jeg er…
Beklager. Buon appetito.
Gå.
Gå, nå!
Ok. Jeg går.
Unnskyld meg.
Jeg skjønner det ikke.
Hvorfor sa du ingenting?
Fordi…
…jeg ikke er faren din.
Skal du virkelig benekte…
Jeg vet ikke hva som står i dagboka, men det fins ingen mulig…
fysisk måte det kan være mulig på.
Men du ba henne om unnskyldning for at du ikke stilte opp…
Tøys. Nei, jeg ba om unnskyldning fordi…
Jeg ba om unnskyldning fordi jeg elsket henne.
Det hadde jeg gjort siden det øyeblikket hun kom, men…
Patetisk nok våget jeg ikke å gjøre noe med det
før det var for sent.
Så…
Hvis du ikke er denne…
-Denne X-fyren… -Han heter…
Matteo Fossi.
Han var læreren hennes på fotografikurset, og…
Jeg hater å si dette, men Lina, du…
Du har hatt det bedre uten ham.
Jeg er så lei for at jeg ikke har sagt noe før,
men moren din…
Hun ringte Fran, og hun ville at du skulle oppdage det på egen hånd.
Skal jeg skremme ham vekk?
-Ett av mine mange talenter. -Nei, jeg tar meg av det.
Alessandro.
Dra hjem.
Vær så snill.
Kan jeg bare si én ting? Hun var en gammel venn.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle avlyse.
Men du bare… avlyser.
Det var ingenting. Jeg rotet det til, men det skal ikke skje igjen.
Nei, det bare…
Det passer ikke nå.
Ok.
Hva med nå? Passer det bedre nå?
Lina, du hadde rett i at du ikke kunne stole på meg.
Kanskje fordi jeg aldri har hatt noen som har vært verdt det.
Unnskyld.
FOTOGRAF
FIRENZE FOSSI KUNSTGALLERI
-Hei. -Hei.
Hva…
Skal du til Firenze?
-Ja. Litt på sparket. -Fint.
Du har prøven i dag.
Ja. Mødrene mine skulle kjøre meg, men…
så ville nonna bli med, og så nonno. For mange stemmer i hodet.
Ja.
Jeg er lei for det i går.
Måltidet ditt var fantastisk.
Det var greit. Nonna har rett. Jeg bør holde meg til det grunnleggende.
Hei. Er alt i orden?
-Og hun fortalte deg aldri noe om ham? -Nei.
Nå vet jeg hvorfor. Han bare droppet henne.
Kan jeg spørre? Hva forventer du at han gjør når du snakker med ham?
Jeg vet ikke. Kanskje folk forandrer seg?
Kanskje han har villet ta kontakt eller noe?
Moren min dro hit,
og det var som om hele livet hennes ville forandre seg.
Og så…
måtte hun gi opp alt hun elsket. På grunn av meg.
Nei. Det tror jeg ikke.
Slik du snakker om henne, høres det ut som at
du var alt hun elsket.
Vi får ta med én forhåndslagd rett til prøven, så…
Ta den. Det er gelato.
-Hva? Nei. Det kan jeg ikke. -Jo.
-Jeg tror jeg har skjeen… -Hva…
-Her er skjeen. -Jeg…
Det er ikke noe problem. Jeg har en til.
-Jeg er ikke i humør til det. -Ja, det er poenget.
Stol på meg. Alt blir bedre etter gelato.
Greit. Jeg skal prøve litt.
Gurimalla.
Så godt.
Herregud.
-Er det godt? -Herregud.
Hva er den hemmelige ingrediensen?
Nonna sier: "Du vet det når du vet det."
Neste stasjon: Firenze.
Hei, så…
Greia mi er ikke før i ettermiddag. Skal jeg følge deg til galleriet, eller…
-Jeg kan vise deg Firenze, hvis du vil. -Ja. Hva som helst for å utsette det.
Ok. Denne veien.
Utrolig, ikke sant?
-Herregud! -Jeg vet det.
-Sfogliatella. -Gud!
Dette er favorittstedet mitt i hele Firenze.
Visste du at alt dette kommer fra lokale bønder?
-Ja? -Det er viktig.
Jeg haler ut tiden, helt klart, men dette har vært gøy.
Ja.
Kan jeg spørre…
Hva er greia med deg og Giorgia?
Dette må du se.
Kjøkkenets diamanter.
Trøfler. Disse er så sjeldne.
Denne lille fyren bruker seks år på å vokse.
Æsj!
Og eksponering for soppsporer kan forårsake akutte luftveissykdommer.
-Bare så du vet det. -Jeg vil ikke det. Dette er kunst.
Hvis du sier det.
Uansett…
Giorgia og jeg har vært venner bestandig, siden vi var barn.
Og for to år siden begynte vi å date.
-Og det er det. -Ja.
Vi har alltid gått på skolen sammen,
men hun skal delta i et racing-program i Bologna.
Avstandsforhold blir for vanskelig, så når sommeren er over, skal vi…
Å, det var leit å høre.
Hva er greia med deg og Alessandro?
Jeg…
Det var en…
Det er ingen greie.
Dere to liker hverandre ikke, gjør dere vel?
Nei.
Hei. Unnskyld. Jeg er irriterende.
Nei. Beklager. Det er bare…
Vi var venner på ungdomsskolen, men…
Det første året på videregående, var Marco Ricci, Ales nye bestevenn,
og en skikkelig drittsekk, i kafeteriaen der moren min jobber og…
Han kalte henne ei lesbe rett opp i ansiktet.
Og Ale sto der, så på meg og gjorde ingenting.
-Herregud. -Vel…
Jeg passer ikke inn i gjengen hans.
Lina, det er veldig sent.
Jeg må dra, og du må dra.
Ser du den gata? Galleriet er ett kvartal lenger ned.
Jeg har ombestemt meg.
-Hva? -Jeg klarer ikke.
-Det er dumt. Det er… -Nei.
Hør på meg.
Du møter opp. Det er alt som betyr noe, for…
Hvis han ikke vedkjenner seg det, er det hans tap om han ikke blir kjent
med den spektakulære, sprø, sjelfulle, gledesfylte Lina
som du er.
Ok.
Vi ses på togstasjonen.
Ja.
-Lykke til, Lorenzo. -Lykke til.
Lorenzo.
Ja.
Howard har rett.
Ikke vær redd for å være deg selv.
Hvem bryr seg om du ikke passer inn i gjengen?
Ikke kom med unnskyldninger. Vær annerledes. Vær contrario.
Maten din er så god at jeg hadde en gelato-orgasme på toget.
Du er så snål.
Du aner ikke.
Lover du?
Lover.
Gå.
Hei.
Velkommen.
Er du her for å melde deg på fotokurset?
Nei.
Jeg…
Jeg kom for å…
Unnskyld, signorina.
Er alt i orden?
Jeg…
-Jeg vil gjerne treffe signore Fossi. -Ja. Og du er?
Datteren hans.
Neste er Lorenzo Ferrazza.
-God ettermiddag, chef. -God ettermiddag, Ferrazza.
Gratulerer med å ha kommet så langt.
Så hvilken rett tok du med hjemmefra?
Vel, jeg hadde lagd gelato, men… Jeg har den ikke lenger.
Men jeg ville improvisere noe for deg.
Og jeg ville gjøre noe uforutsigbart, noe baklengs, som er min stil.
Ved å bruke de tilgjengelige ingrediensene.
Hvorfor? Hva er galt med maten vår? Er den forutsigbar?
Så flaks at du er her, Ferrazza.
Du skal redde oss ved å gjøre ting baklengs.
-Nei, selvsagt ikke. Jeg ville bare… -Nei, vær så god. Improviser.
Tiden du har til rådighet starter nå.
Jeg vet det. Men du sa…
-Nei. Jeg sa nei. -Signore Fossi.
Beklager.
Jeg trodde signore Fossi var her, men han dro på et møte.
Jeg kan be ham ringe deg.
Hva gjør du? Du kan ikke gå inn!
-Unnskyld, du kan ikke ta det. -Følg med.
Hei.
Hva sa du til ham?
-Nei, det var så dumt. -Jeg er så lei for det.
Hva skjedde på prøven? Hvordan gikk det?
Lorenzo, nei. Det er bare…
Hvordan sier man: "Drit i dem"? Drit i dem alle.
Drit i dem.
Drit i dem alle.
Det var leit med opptaksprøven.
De kalte hovedretten min "solid, men ikke bemerkelsesverdig."
De hadde rett.
Jeg feiga ut. Jeg fulgte ikke rådet ditt.
Nei…
De tok feil. De vil få se.
Nei, jeg ødela det. Men…
Lina, jeg vil ikke ødelegge dette.
Deg og meg.
Jeg tror jeg… vi begge var…
Det var et feilgrep.
-Du har en kjæreste. -Jeg vet det.
-Jeg bor ikke her. -Jeg vet det.
Det kunne ikke vært mer rotete. Men…
er ikke kjærlighet sånn?
Det har skjedd mye i dag. Jeg bare…
Det er greit.
Det går bra.
-Får jeg komme inn? -Ja.
Jeg hørte du dro til Firenze.
Det var kjipt. Han er en dritt.
Jeg har det bra nå.
-Hva faen tenkte hun på? -Alle gjør feil.
Men…
du er her.
Hvis du ikke hadde vært det, ville det ha vært den store feilen.
Jeg drar på mandag.
Jeg kan fortsatt starte semesteret tidlig, og komme på forskudd for høsten.
-Lina… -Det har vært flott og alt, men…
Jeg vil bare gå videre med livet mitt.
Jeg setter pris på dette, men du kan få det tilbake.
Det var det?
-Lar du henne bare dra? -Jeg kan ikke tvinge henne til å bli.
Du lot moren hennes dra også og har angret på det i 18 år.
Jeg så deg slutte å treffe andre kvinner,
slutte å male, slutte å leve, fordi du følte deg ansvarlig.
Jeg orker ikke 18 år til på denne måten!
Skjønner du ikke?
Hadley sendte ikke Lina hit for å finne den feigingen,
men for å finne deg.
Francesca.
Jeg kommer.
Hallo?
Unnskyld.
Kan du vise veien til deilige, italienske gutter?
Addie!
Herregud!
Herregud. Hvordan… Hvorfor… Hva gjør du her? Hvordan…
"How" er riktig. "How" er mannen.
"How" her.
Han ringte meg, sa at du bablet om å dra?
Moren din ga Francesca en liste over nødkontakter.
Og jeg er nød-jenta di.
Herregud. Dere. Hvorfor?
For nå skal ikke du noe sted.
Ok. Jeg må ha pizza, cannoli, deilige, italienske gutter! Nå!
Jeg kommer til å like henne. Bra jobbet.
Se hva moren din har gjort. Ført alle oss sammen.
En familie.
Og "how".
Det kan jeg like.
Han hadde ikke baller nok til å treffe meg engang.
Min egen far.
To ting vet jeg. For det første: Denne cannoloen er eksepsjonell.
Og for det andre: Drit i ham.
Ja. Det var det Lorenzo sa.
Elsker Lorenzo! Kast deg over ham, jente.
-Hallo, han har kjæreste. Det er… -Kjæreste kan være så mangt.
Nei, det er patetisk. Bare timer etter at jeg var forgapt i Alessandro,
klinte jeg med…
-Jeg elsker Alessandro! -Du er ikke til hjelp.
-Han er så deilig. -Addie.
Hør her, Lina. Du må bare velge en. Greit?
Hvis ikke, blir det veldig pinlig i kveld.
I kveld?
Eksamensfesten hos Alessandro. Han sendte meg melding. Det vil si deg.
Herregud. Jeg kverker deg, seriøst. Nei, jeg drar ikke.
Vent litt.
Tror du jeg fløy helt hit
for ikke å feste med ettertraktede italianos
og skaffe deg en mulighet til å fordype deg i kulturen?
Lina. Du skal ikke gifte deg. Ok? Bare velg en av dem!
-Vet du? Hopp i det! -Du vet at jeg ikke hopper, Addie.
Lina. Når har jeg noensinne sviktet?
Når?
-Aldri. -Aldri.
Så hvis du faller, fanger jeg deg.
Greit, vi drar.
Ja! Vi skal ta av i byen.
Jeg gleder meg. Cannoloer, pasta, pizza…
-Gutter! -Du lister bare opp ting.
Tjuefjerde august. Jeg har ikke skrevet på en stund,
for jeg har prøvd å ha det gøy for en gangs skyld.
Jeg omfavner virkelig den lokale kulturen
og har prøvd å nyte mine siste dager her som best jeg kan.
Og jeg har lyktes med det.
Spesielt av én bestemt grunn.
Howard.
Jeg har vært en komplett idiot.
Han er søt, snill, morsom og ekstremt intelligent.
Men han har en utrolig karriere foran seg i Roma, og han må bli her.
Det fins en tradisjon i Italia.
Hvis du fester en hengelås til en bro og kaster nøkkelen i Tiber…
vil din kjærlighet aldri ta slutt.
Jeg gir kanskje slipp på Howard, men jeg beholder nøkkelen
og vil bære ham med meg…
for alltid.
-Bor han her? -Ja. Han gjør virkelig det.
Jøss! Lorenzo er sikkert snill og sånn, men hallo!
Bare sier det.
Hei. Går det bra?
Ja, det går bra. Jeg har tatt et valg.
Er det…
Jepp.
Ja, jente. Ja!
Glad du kom.
Jeg også.
-Alessandro, hils på… -La meg gjette. Addie?
Ja. Linas råbarske livvakt,
som moser deg hvis du kødder med jenta mi igjen. Forstått?
Hvor er de hotte vennene dine?
På dansegulvet? Men vær forsiktig med dem. Ok?
Takk!
Hei.
Så… Ale, jeg har…
Jeg har hatt tid til å tenke og har innsett at jeg virkelig liker deg.
Kan vi stoppe der?
Alessandro…
Du ter deg som om du er vill og superglad hele tiden og…
Jeg tror vi begge vet…
at det ikke stemmer. Jeg dømmer ikke, men…
Hvis du ikke gjør det du vil, hvordan skal du komme noen vei med meg?
Jeg mener, familien min…
Det er ikke lett å forandre ting.
Og det er ikke rettferdig å gjøre det til en betingelse for oss.
Og jeg mener virkelig oss.
Jeg vet hva du trenger.
Å gå videre med livet ditt, glemme fortiden. Vi er like, tro meg.
Neimen, se hvem som er her!
Giorgia, er du her med Lorenzo?
Det ville vært umulig, gitt at han ikke er her lenger.
-På grunn av henne. -Hva?
-Vent, hva? -"Vent, hva?"
Dette ludderet dro til Firenze og hooka med ham.
-Hva i svarte? Lorenzo? -Nei. Det stemmer ikke.
Vel, på en måte, men ikke kronologisk. Det var bare et stresskyss.
Gi deg. Han dro på grunn av deg.
Faen, jeg hater amerikanere!
Dro? Dro hvor?
-Til Paris. -Paris?
Ja. Han søker på La Cuisine.
Han sa noe om å ikke safe lenger.
-Når dro han? -Nå. Han dro nettopp til togstasjonen.
Skjønner du det ikke? Vi er så på trynet at vi er perfekte for hverandre.
Vi er like, Lina.
Er det salgspitchen din? Jeg… Ok.
Hei.
Jeg trenger en taxi.
-Vær så snill. -Lina! Hva faen?
Lorenzo drar snart med toget!
Lorenzo eier ikke halvparten av Italia!
Kom igjen, Addie!
-Greit. -Jeg må til togstasjonen.
-Det ordner jeg. -Hva?
Addie, nei.
Nei. Dette er en fryktelig dårlig idé.
Roma er som NASCAR med mer roping.
Lina. Med kjærlighet følger risiko for åpne brudd.
-Kom deg på. Dette skal vi gjøre. -Greit.
Men jeg kjører.
Dronningenergi. Digger det.
Herregud.
Jeg mener, du må navigere, Addie.
Ja vel. Jeg vet ikke…
Hva gjør du?
Herregud, vi kommer til å dø!
-Kjør rett fram. -Det er en rundkjøring.
Det går ikke rett fram!
Pass opp!
Er du gal? Forsiktig!
Hvem lærer dem å kjøre?
Ta til høyre!
Hvordan slår man av denne greia? Hvor er støtten?
Beklager.
Takk.
Lorenzo!
-Lina? -Lorenzo!
-Hva gjør du her? -Hei.
Artig å se deg her.
-Han er veldig søt. -Ja, jeg vet det!
Dette er…
Lorenzo.
-Addie, Lorenzo. -Hei.
Vi døde nesten for din skyld.
-Vi gjorde virkelig det. -Hvorfor?
Jeg skal gå. Gi dere litt tid alene. Til å gjøre det dere må.
-Hva da? -Ja…
-Ha det. -Ha det.
Hva skjer?
Er alt i orden?
I orden? Er alt i orden?
Har du ikke lært noe om meg?
Jeg har det bra. Jeg hører du skal til Paris.
-Ja. -Jøss.
Prøve å gjøre det på min måte.
-Jøss! -Bra, ikke sant?
Ja! Send dem til helvete og tilbake, de fordømte jævlene!
Herregud.
Å, jøss. Jeg…
Jeg beklager så mye. Jeg vet ikke hvor det kom fra.
Jeg har mye adrenalin i kroppen akkurat nå. Så…
Lorenzo.
Da jeg kysset deg, eller du kysset meg…
Jeg vet ikke hva som skjedde først…
Poenget er at det ikke var et feilgrep. Det var ikke det.
Så du og jeg…
Det jeg mener er…
Moren min hjalp meg med å skjønne, etter at hun døde, at…
det å bli revet med av noe som er feil, eller til og med riktig,
til feil tid er ikke noe du kan…
trekke tilbake. Jeg mener…
Jeg trodde jeg måtte velge mellom deg og Alessandro, men…
Hun ville at jeg skulle dra hit for å finne meg selv.
Så…
for øyeblikket må jeg velge meg.
Det er så irriterende at selv når du kommer med kjipe nyheter,
klarer du å være helt fantastisk.
-Lykke til. -I like måte.
Det trenger du ikke.
Takk.
Tjuesjuende august.
Jeg drar i dag. For å være ærlig, er jeg livredd.
Men jeg er klar. Og for deg, min datter,
ønsker jeg av hele mitt hjerte
at du vil leve livet ditt til fulle, med mot, som en ekte italiensk kvinne.
Jeg skal prøve, mamma.
Så takk, Italia.
Du ga meg
et nytt liv og et nytt formål.
Jeg vil aldri glemme deg, min første sanne kjærlighet.
Går det bra?
Nå vet jeg hvorfor hun aldri datet noen.
Hun hadde allerede møtt den rette.
Jeg kommer til å savne deg, Lina.
Å, Howie.
Hun ville at jeg skulle dra hit for å finne ut av meg selv,
og… jeg tenker visst fortsatt, så…
Jeg utsetter studiene et år. Jeg blir her.
Lina. Hvis det å være far bare er biologisk, så…
Men hvis det betyr å bekymre seg ustanselig, irrasjonelt,
for deg, å bare ville det aller beste for deg,
å tenke på måter jeg kan skade fyrer som vil date deg,
så ville jeg virkelig like det
om du vil anse meg som din adopterte far.
Takk…
pappa.
Jeg kunne aldri ha skjønt
at mammas siste ønske ville gi meg et nytt liv også.
Et år er gått, og det er ikke sånn at jeg har alt på stell.
Men det er greit for meg, for en gangs skyld i livet.
For jeg fant også noe i Italia,
i et gammelt kamera fra en sprø gudmor,
med en ekte far, og for meg selv.
Du hadde rett, mamma.
Man glemmer aldri sin første kjærlighet.
Greta!
Det sies at ei amerikansk jente stadig dukket opp og avslørte dem.
De måtte stenge til slutt.
Lorenzo! Hva…
Jøss, se på deg!
Greta gikk av med pensjon. Noen andre tok over stedet.
Nei. Jeg elsker dette stedet. Noe så trist.
Jeg tar over.
Herregud.
Jeg gjør alt klart til når jeg blir ferdig på skolen.
Fantastisk, Lorenzo.
Jeg er så glad på dine vegne.
Takk.
Og du? Hva…
Har du vært her hele tiden?
Ja. Et friår. Tar noen kurs.
-Vel… Det var flott å se deg. -Ja. I like måte.
Ha det.
Lina!
-Gikk det bra? -Ja.
Visse ting endrer seg aldri.
Bra. Jeg liker deg som du er.
Du… Nonna lager middag i kveld.
Hun har lagd gelato. Vil du komme?
Vi må nok ta den italienske dødssykkelen.
Beklager, Lorenzo.
Nei.
Ok.
Vi må nok…
ta min.
Forresten, jeg fant ut hva den hemmelige ingrediensen er.
Bedre sent enn aldri.
Tekst: Sissel Drag