Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Odată, mama mi-a zis o vorbă din Italia.
‎„Il primo amore non si scorda mai.”
‎Prima iubire nu se uită niciodată.
‎Ironia este
‎că nu mi-a povestit niciodată ‎despre iubire sau despre Italia.
‎Decât în ultimele sale clipe,
‎de parcă era‎ ‎un mare mister ‎sau ceva de genul.
‎Și se pare că într-adevăr era un mister.
‎Deci ar trebui s-o iau de la început.
‎Ocazia nu era deloc una încântătoare.
‎Aici, mama ne-a impus ‎câteva reguli trăsnite.
‎Prima: nu vom avea voie să fim triști.
‎A doua: nimeni nu va purta negru.
‎Doar culoarea dovleacului. ‎Preferata ei. Mama era ciudată.
‎Dar îi iubeam personalitatea.
‎A treia: Fleetwood Mac va cânta ‎la înmormântarea ei.
‎Sau cântărețul local,
‎Fleetwood Zach.
‎Serios, mamă?
‎- Zach e sexy. ‎- Addie!
‎- Corect. Scuze! Sunt în doliu. ‎- Bun.
‎Și a patra: va trebui să merg ‎într-o excursie de regăsire în Roma.
‎Când era de vârsta mea,
‎ea și-a găsit scopul acolo.
‎Nici prietena mea cea mai bună ‎nu avea voie să vină cu mine.
‎Trebuia să merg singură
‎și mă simțeam la fel de singură.
‎Ești bine?
‎Adică, la modul trist.
‎Ascultă!
‎Să schimbăm subiectul!
‎Ce poză ar trebui să public? ‎Privește aici!
‎Prima e într-un costum de baie sexy.
‎A doua, într-un costum de baie ‎și mai sexy.
‎- Unde erai? ‎- La Castelul McKearney. În Irlanda.
‎- Addie, n-ai fost niciodată în Irlanda. ‎- E o poză modificată. Vezi?
‎Ce drăguț!
‎De asta nu stau pe rețelele sociale.
‎Bine, dră antisocială!
‎De asta nu faci nimic ‎care implică socializare.
‎Când ai fost ultima dată la o petrecere? ‎Și nu la una cu școala.
‎Alea nu sunt petreceri adevărate.
‎Dar în Italia…
‎Serios acum. Dacă nu te urci în avion
‎și nu întâlnești un italian foarte sexy,
‎nu mai vorbesc cu tine.
‎Păcat! Chiar îmi plăcea de tine.
‎Lina! Nu ai avut niciun iubit ‎în ultimul an de liceu!
‎Ce trebuia să fac? ‎Să aduc un iubit la chimioterapie?
‎Ai dreptate. Îmi pare rău.
‎Nu pot să cred că mâine plec.
‎- Nu pot să cred că pleci singură. ‎- Da.
‎Bunicii mei nu mai sunt.
‎Nu mai am rude.
‎Mama ta nu a vrut niciodată ‎să-ți găsească tatăl?
‎Glumești? A zis că l-ar lua la bătaie ‎dacă l-ar mai vedea vreodată.
‎Fir-aș! Chiar era uimitoare.
‎- Ai nevoie de toate cărțile astea? ‎- Trebuie să fiu pregătită.
‎Bine, dră profesoară. Așa e.
‎Nici nu vreau să merg.
‎Vreau să-mi văd de viața mea.
‎Lina…
‎Știai că au probleme de mentenanță ‎0,4% dintre zborurile transcontinentale?
‎Te poți calma o secundă?
‎Mergi în Italia, fraiero!
‎Te vei distra de minune.
‎Repetă după mine! ‎Mă voi distra de minune în Italia!
‎Spune!
‎Mă voi distra de minune
‎în Italia.
‎Așa te vreau!
‎Îmi va fi dor de tine.
‎Voiam să merg în Italia,
‎doar că n-am știut ce voi face fără ea.
‎Am făcut totul împreună.
‎Iar acum‎ ‎am rămas singură.
‎În timpul liceului,
‎m-am convins singură ‎că nu mai era bolnavă.
‎Nu știam cine naiba eram.
‎Și dacă nu era această „ultimă dorință”,
‎aș fi rămas foarte nefericită ‎și cu o perspectivă falsă.
‎AEROPORTUL INTERNAȚIONAL ROMA-FIUMICINO
‎Sunt chiar aici!
‎- Un taxi, domnișoară? ‎- Nu.
‎- Sigur? ‎- Nu, mersi!
‎Lina! Aici!
‎Lina! Frumoaso! Eu sunt Francesca!
‎Să trecem la subiect.
‎Ai zis că vorbești fluent italiană.
‎Ai avut un scor mare sau ceva de genul?
‎- Da? ‎- La examenul lingvistic.
‎Care e limita de viteză în Italia?
‎Eu nu am limite. Vom vorbi în italiană.
‎Spune-mi tot ce ți-a zis mama ta
‎că nu ai voie să-mi spui.
‎Că voi două v-ați distrat foarte mult?
‎Ai folosit un timp prea formal.
‎O mașină!
‎Dumnezeule!
‎Cretinule! Ce naiba faci?
‎Am ajuns. Bun venit în Roma!
‎- Aici locuiești? ‎- Normal că nu!
‎Vărul meu predă artă la o școală privată.
‎Aici e banchetul pentru absolvenți. ‎Vei întâlni oameni de vârsta ta.
‎Nu mă simt bine.
‎Niște ruj și machiaj pot rezolva orice.
‎Sper.
‎Bine.
‎Să mergem.
‎Și dă-ți ochelarii jos!
‎Apropo,
‎am auzit că proba din Florența ‎a mers fantastic.
‎Încă mai am ultima probă.
‎Dar am auzit că acceptă ‎doar copiii bucătarilor cu stele Michelin
‎sau tinerii bogați. Ca cei de aici.
‎- Deci toți sunt bogătani nesimțiți? ‎- Da.
‎Nu te subestima, Lorenzo!
‎Ești cel mai bun elev pe care îl am.
‎Ține minte!
‎Chipul tău trist și modest ascunde ‎extrem de multă creativitate.
‎Nu te teme s-o dezlănțui!
‎Să-l lăsăm în pace. Tocmai a absolvit.
‎Îmbată-te, Lorenzo!
‎Mulțumesc!
‎La revedere!
‎Lina, ți-l prezint ‎pe dragul meu văr irlandez, Howard.
‎Bună!
‎Dumnezeule!
‎Scuze, Lina!
‎Semeni foarte mult cu mama ta.
‎Howard Riley.
‎Bună! Deci, ai cunoscut-o?
‎Am mers la facultate aici.
‎Vara, ea stătea cu Fran.
‎Am fost devastat de vești.
‎Scuze! Probabil te-ai săturat ‎să tot auzi asta de la oameni.
‎- E în regulă. ‎- Ai vrea să vezi
‎locul ei preferat? Fran?
‎Mergeți voi doi. Împreună.
‎Vă puteți cunoaște.
‎Bine, atunci.
‎Să mergem.
‎Mercati di Traiano.
‎Piața lui Traian.
‎Construită între 100-110 d.Hr. ‎de către Apolodor din Damasc.
‎Este considerată ‎primul complex comercial din lume.
‎Biroul împăratului era acolo sus.
‎Ei bine, nu e ca în Brooklyn.
‎Mamei tale îi plăceau ruinele.
‎Nu mi-a vorbit deloc despre Italia.
‎- Până să se îmbolnăvească. ‎- Cu cât avansezi mai mult în vârstă,
‎cu atât te gândești mai mult la trecut.
‎A zis că vizita ei aici ‎i-a schimbat întreaga viață.
‎Știi în ce mod, mai exact?
‎Italia are un mod aparte ‎de a te transforma.
‎Am venit aici pentru facultate. ‎Dar am rămas timp de 20 de ani.
‎Howard, lasă jocurile! ‎Nu te mai ascunde de mine!
‎Poți veni sus o clipă? ‎Am nevoie de tine aici.
‎Vin imediat.
‎El e directorul.
‎Mă duc să mă pun bine cu el.
‎Bucură-te…
‎Bucură-te de vizită!
‎E frumos aici, mamă.
‎Așa e.
‎Ești din SUA?
‎E așa evident?
‎Puloverul tău.
‎- Mergi la universitatea MIT? ‎- Nu. Dar voi merge.
‎Anul viitor. Da.
‎Și eu voi fi în Boston.
‎La Harvard.
‎Alessandro Albani.
‎Încântat!
‎Lina Emerson.
‎E o plăcere, Lina.
‎Bună!
‎Știi ce specializare vei urma?
‎Nu știu.
‎- De cât timp ești în Roma? ‎- De circa cinci minute.
‎- Bun venit! ‎- Da.
‎Cum te descurci cu italiana?
‎Am luat punctaj maxim ‎la examenul lingvistic.
‎Nu e rău.
‎Modul în care te uitai la orașul nostru
‎era foarte frumos.
‎Ei bine, priveliștea e uimitoare.
‎Chiar e.
‎Ale!
‎Să mergem.
‎Trebuie să plec.
‎Sper să te văd curând.
‎- Bine. ‎- Pa! Pe curând!
‎Da, dacă vrei… Eu vreau…
‎Dacă amândoi vrem, cu siguranță…
‎Sau nu. E în regulă.
‎Grozav.
‎Casă dulce casă!
‎Eu și mama ta am petrecut mult timp aici,
‎vorbind despre cum vor fi viețile noastre.
‎Eram cele mai bune prietene. ‎Dar totul s-a terminat.
‎Vara mea e cam dramatică.
‎În fine. Asta e ‎cea mai bună cameră din casă.
‎E frumoasă.
‎Howard! Du-te acasă!
‎Avem de discutat ca între femei. ‎Du-te și fă-ți treburile de bărbat!
‎Bine. Îți voi trimite numărul meu.
‎- Bine. ‎- Mă poți suna oricând.
‎Mersi, Howard!
‎Ciao!
‎Acum, ia loc!
‎Acesta a fost jurnalul mamei tale.
‎Mi l-a trimis înainte să…
‎M-a rugat să ți-l ofer. ‎E din vremea când a locuit aici.
‎Nu l-am citit.
‎Dar la acea vreme, ‎eram geloasă din cauza lui.
‎Eu…
‎Nu-l vreau.
‎Înțeleg, dar ea și-a dorit să-l ai.
‎Bine. Am făcut spaghete. ‎Le las pe verandă.
‎Și un vin roșu. Ajută enorm ‎să-ți revii după un zbor.
‎Eu ies în oraș.
‎Mă întâlnesc cu un tip ‎care cântă precum Pavarotti.
‎Nu arată deloc ca el.
‎BILETUL DE AVION
‎Bună, jurnalule! ‎Voi începe cu o întrebare.
‎După ce întâlnești ‎ofițerul de admitere al facultății,
‎fie ai un atac de panică major,
‎fie spui părinților că amâni facultatea
‎și ți-ai cheltuit banii ‎pe un bilet de avion,
‎fie cumperi un jurnal?
‎Eu le-am făcut pe toate.
‎9 iunie.
‎Soarele a apus, dar Roma ‎încă murmură, de parcă e vie.
‎Aud sirene ciudate ‎și cântecul pescărușilor.
‎Acest oraș are ceva aparte, inexplicabil.
‎Poate este permanența sa.
‎Stau la niște oameni minunați. ‎Fata lor e de vârsta mea.
‎Nu-i convine că nu sunt un băiat american.
‎Mama ei a făcut spaghete.
‎- ‎Sunt cele mai bune… ‎- Doamne!
‎- …pe care le-am mâncat. ‎- ‎Adevărat!
‎Am venit, Italia!
‎Abia aștept să văd ‎ce-mi rezervă viitorul aici.
‎Simt că aveam nevoie să vin aici.
‎ACEASTA SUNT EU
‎Poate pentru a descoperi cine sunt.
‎Departe de casă. Departe de mine.
‎CINE SUNT DE UNA SINGURĂ?
‎Încă ai probleme cu alinierea umerilor. ‎Nu stăpânești principiile de bază.
‎- Ai sunat la Banca Milano? ‎- Tată, nu vreau să merg la Milano.
‎Nici în vara asta nu vei face nimic?
‎Crezi că n-am făcut nimic ‎în toată viața mea.
‎Ascultă, Alessandro!
‎Știi că sunt mândru de tine. Te iubesc.
‎Dar am cerut favoruri ‎pentru aceste interviuri.
‎- Dacă nu mergi, timpul meu a fost irosit. ‎- Dar nu ți-am cerut ajutorul.
‎Știi ce ai fi fără ajutorul meu?
‎Un nimic.
‎Așa că sună la bancă! Azi!
‎Alo?
‎Engleză sau italiană?
‎Ce…
‎Alessandro?
‎Ale. Lumea îmi zice Ale.
‎- Vorbim în engleză. ‎- De unde ai numărul meu?
‎Îl am de aseară. Te-am găsit ‎pe internet. Tu mi l-ai dat.
‎Nu, asta e imposibil.
‎Nu sunt pe internet.
‎Am auzit că americancele ‎fac glume. Stai un moment!
‎Îți trimit un link al profilului.
‎Nu glumesc. Jur că nu…
‎Dumnezeule!
‎Nu! Eu nu sunt așa!
‎Nici nu știu să schiez. ‎Nu știu să zbor cu parapanta,
‎nu știu să sar cu parașuta… ‎Doamne! Și clar nu sunt o majoretă!
‎Te sun eu înapoi.
‎Deci, înseamnă că ai o soră geamănă?
‎Nu. Am o prietenă ‎care știe să modifice poze.
‎O fostă prietenă. O voi ucide.
‎- Pa! ‎- ‎Nu, stai!
‎Anual, tata organizează o strângere ‎de fonduri la operă.‎ ‎Vrei să vii?
‎Ce? La operă?
‎Eu… Nu știu.
‎Ne vedem acolo.
‎La Nuvola, ora 21:00. ‎Da? Îmbracă-te elegant!
‎- Nu. Stai! Ale… ‎- ‎Pa!
‎Te sun înapoi. Pa! Bine.
‎De ce naiba ai făcut asta?
‎A fost un lucru spontan. ‎Ceva ce ar trebui să faci și tu.
‎E sexy și e pe profilul tău. E minunat.
‎Nu e profilul meu. Dezactivează-l!
‎Dar ai deja 500 de urmăritori!
‎Ce naiba faci?
‎- De când există o plajă în Brooklyn? ‎- ‎Asta?
‎Le ofer oamenilor ceea ce vor.
‎Ești incredibilă.
‎Lina, ca manager al tău, ‎trebuie să te ajut să ai o viață socială.
‎Din moment ce nu ai una.
‎Ca să știi, nici măcar nu e genul meu.
‎Are bursă de merit internațională, ‎e căpitanul echipei de tenis, e bogat…
‎Și e italian!
‎Cum să nu fie genul tău?
‎Dezactivează contul!
‎Stai să mă gândesc!
‎Nu!
‎Treci la atac, Lina! ‎Eu sunt la surf în Hawaii.
‎Ciao!
‎Dacă vrei să mergi la acea petrecere,
‎trebuie să știi neapărat cum să mergi.
‎O femeie merge cu scop, ‎demnitate și șolduri.
‎Se folosește mult de șolduri.
‎Încearcă!
‎Nu știu dacă pot.
‎Nu mai fi o americancă morocănoasă!
‎Sunt consultant de modă. ‎Asta e slujba mea.
‎Poți avea încredere în mine. ‎Te rog, arată-mi!
‎Arată-mi!
‎Bine.
‎Nu, dragă.
‎Mai încet! Bucură-te!
‎Spatele drept! Capul sus!
‎Lungește piciorul!
‎Arcuiește laba piciorului! ‎Din călcâi până la degete!
‎Vreau pantofi normali.
‎De ce nu vrei papuci de casă?
‎Îmi plac papucii de casă.
‎Nu e cam demodat ‎ca o femeie să poarte tocuri?
‎Ba da. Ascultă!
‎Nu contează ce e la exterior.
‎Contează mentalitatea,
‎grația, instinctul, curajul.
‎Eu nu am aceste lucruri.
‎Eu te voi face să le capeți.
‎- Din nou! ‎- Din nou?
‎Încoace.
‎Zâmbește!
‎Poți să respiri.
‎I-am promis mamei tale ‎că voi fi o influență groaznică.
‎Te voi ajuta să devii puțin nebună.
‎Sunt îndeajuns de nebună, mersi!
‎- Francesca? ‎- Da.
‎Când vine vorba de băieți…
‎nu știu ce să fac.
‎Draga mea!
‎Ți-ai pierdut minunata mamă.
‎Ai pierdut multe alte lucruri.
‎Nu a fost vina ei.
‎Când nu eram la spital, ‎tot ce făceam era să învăț.
‎Desigur. Voiai ‎să deții controlul asupra ceva.
‎Ascultă! Când vine vorba de sexul opus,
‎Fellini avea o vorbă uimitoare:
‎„Dacă ești mișcată de ceva, ‎nu ai nevoie de o explicație.
‎Dacă nu ești, ‎nicio explicație nu te va mișca.”
‎Bazează-te pe instinct!
‎…urmând o dublă specializare. ‎Economie și Relații Internaționale.
‎Mai întâi Harvard, apoi Oxford, ‎apoi o stagiatură la Lloyds.
‎- Așa tată, așa fiu. ‎- Exact.
‎- Corect, fiule? ‎- Da.
‎Minunată oportunitate.
‎- Excelent. ‎- Un toast.
‎Deși cred că ar trebui ‎să meargă în Abu Dhabi,
‎unde se află majoritatea afacerii.
‎Dar tinerii au nevoie de timp.
‎Va împlini 18 ani…
‎Lina, arăți…
‎Ridicol. Știu. A trebuit ‎să împrumut haine și…
‎Arăți superb, Lina.
‎Vino!
‎Mulțumesc!
‎Doamne, asta e o petrecere rafinată.
‎Da, părinții mei jură ‎că e pentru caritate,
‎dar e pentru a linguși celebritățile.
‎- Bei ceva? ‎- Nu. Nu, mersi!
‎Adică, ba da. Haide să bem ceva!
‎Bine.
‎- Două pahare de vin Sangiovese 2001. ‎- Imediat.
‎E de la o cramă din Toscana.
‎Frumos… Da, îmi place vinul San Joveene.
‎E natural și uscat?
‎- Îți place opera? ‎- Da.
‎- Diseară, e Puccini. ‎- Grozav!
‎Noroc!
‎Am zis ceva greșit?
‎Adevărul e
‎că n-am mai băut vin San Joveeno. ‎Nu știu de ce am mințit.
‎Nu-mi pasă.
‎Și adevărul e ‎că nu știu nimic despre operă.
‎Fiindcă n-am fost niciodată la operă.
‎Nu vreau să-ți dau impresia
‎ca sunt o persoană foarte importantă
‎sau că am o viață socială uimitoare.
‎Sau că sunt bogată. Deci…
‎Da.
‎Deci, un toast pentru noi începuturi.
‎Da.
‎Noroc!
‎- N-am făcut o descriere bună. ‎- Nu?
‎- Vino cu mine! ‎- Poftim?
‎- Ai încredere! Ne vom distra. ‎- Unde?
‎Vino!
‎Ce facem?
‎Intrăm în necazuri.
‎Și, apropo, tu mă prinzi.
‎Poftim?
‎Ce? Alessandro, vino înapoi!
‎Ce tot faci?
‎- Vino și prinde-mă! ‎- Nu! Nu vreau!
‎Nu vreau să petrec următorii cinci ani ‎într-o închisoare din Italia.
‎Încetează! Sunt serioasă.
‎- Nu fi! ‎- Dumnezeule! Ale!
‎Ce?
‎Bună!
‎Vezi mânerul ăsta?
‎Închide toate luminile ‎din clădire. Să-l trag?
‎Nu. Nu!
‎Glumeam. Haide!
‎Hai!
‎Alessandro! Mai încet!
‎Dumnezeule!
‎Alessandro! Stai!
‎Sunt prea stânjenită pentru asta.
‎Stai!
‎Dumnezeule!
‎Ce naiba faci?
‎Bună! Ce faci?
‎Trebuie să te dai jos chiar acum!
‎- Cred că m-ai prins. ‎- Serios?
‎- Ale… ‎- Ai câștigat.
‎Sau eu am câștigat.
‎Trebuie să ne întoarcem. Acum.
‎De ce? De ce ți-e teamă?
‎De multe lucruri.
‎De înălțimi, de paznici,
‎de avioane, de șerpi, de mulțimi mari…
‎De tine…
‎Voi doi! Înapoi înăuntru! Acum!
‎Nu-ți face griji! E în regulă.
‎- Mă duc să iau o băutură. ‎- Bine.
‎Mulțumesc! Ce seară fantastică!
‎Ce e?
‎El e tata.
‎Abilitatea ta de a ne face de râs ‎nu încetează să mă uimească.
‎Vino să-l întâlnești pe comisarul Grillo!
‎Nu.
‎Sunt cu o prietenă. Lina.
‎Bună seara!
‎De ce să-mi pese de altă fată ‎pe care o vei uita până mâine?
‎Grăbește-te!
‎- Îmi pare rău. Nu-l asculta! ‎- E târziu. Mă voi duce acasă.
‎Stai!
‎- Du-te să-l întâlnești pe comisar! ‎- Stai!
‎Nu-ți vei aminti de mine ‎până mâine, nu-i așa?
‎- Lina, te rog! ‎- Alessandro!
‎- Scuze! ‎- Dumnezeule!
‎Îmi pare rău. Te voi ajuta.
‎Știi ce?
‎Ce?
‎Am zis că nu vreau să vin aici.
‎Și am zis că nu vreau să mă îmbrac
‎precum o sardină radioactivă.
‎Și am zis că nu vreau să port tocuri.
‎Sau să beau vin.
‎Fără supărare, dar mi se pare…
‎Asta arată delicios.
‎Deci vinul mi se pare supraestimat și…
‎Îmi pare rău. Nu…
‎Nu mă băga în seamă! Nu mă simt bine.
‎Nu erai la petrecerea de absolvire ‎cu profesorul Riley?
‎Ba da.
‎- Măi să fie! ‎- Dumnezeule!
‎Nu se poate!
‎- Pe unde ies? ‎- Da, ieșirea e pe acolo.
‎- Bine. ‎- Dar îi sunt dator profesorului Riley.
‎Și oricum urmează să plec. ‎Vrei să te conduc acasă?
‎Și să-ți dau niște haine?
‎- Serios? ‎- Da, dacă vrei.
‎Bine. Da.
‎- Bine? ‎- Mulțumesc!
‎Cu plăcere!
‎Pe aici.
‎- Las-o acolo! ‎- Bine.
‎Mulțumesc mult pentru haine! ‎A fost drăguț din partea ta.
‎Acum, sunt gata pentru ‎MasterChef.
‎Arată mai bine pe tine.
‎Casca.
‎Stai!
‎Te aștepți să mă urc
‎pe acea motocicletă italiană a morții?
‎Știai că accidentele de motocicletă ‎depășesc numărul vătămărilor corporale?
‎De ce știi informația asta?
‎Știu multe statistici ‎despre lucruri care pot merge rău.
‎De exemplu, pantofii cu toc ‎pot cauza sindromul Haglund,
‎care te poate face invalid pe viață.
‎Bine.
‎Așa că mersul pe jos pare ‎mult mai periculos.
‎Nu-i așa?
‎Ai dreptate.
‎Am ajuns?
‎Toată Roma e atât de denivelată?
‎Poți deschide ochii!
‎Fii atent la drum, ‎nu la ochii mei închiși!
‎Bine.
‎Scuză-mă, dar unde suntem?
‎E un secret.
‎Nu consum droguri, ca să știi.
‎- Cine e? ‎- Lorenzo.
‎Tu erai, Lorenzo.
‎- Bună, Greta! Ce faci? ‎- Rău. Foarte rău.
‎Rău.
‎Știu că vei avea o probă ‎pentru oamenii din Florența.
‎Da.
‎Sper să iasă bine.
‎Cine e ea?
‎Ajutorul tău?
‎Nu. Ea e o turistă,
‎dar nu știe nimic.
‎Am vrut să încerce ‎cele mai bune ‎maritozzi ‎din Italia.
‎Te crezi foarte șmecher.
‎Vine imediat.
‎- Eu nu știu nimic? ‎- Despre acest loc.
‎Multe restaurante din Roma ‎nu fac produse de patiserie.
‎Le obțin din locuri fără licență, ‎precum acesta. E o brutărie secretă.
‎Super. Știu un secret local.
‎Iată-le! Proaspete din cuptor.
‎Mersi!
‎Dacă îi vezi pe lăudăroșii ‎de la Cuisine Royale,
‎salută-i din partea mea! ‎Ar fi norocoși să aibă pe cineva ca tine.
‎Mersi! Pa!
‎Bine. Ești gata?
‎- Da. ‎- Să mergem.
‎Nu le mâncăm?
‎- Nu aici. Lipsă de maniere. ‎- N-am avut niciodată maniere.
‎- Putem merge încet? ‎- Nu.
‎Doamne!
‎Gata?
‎Îți va plăcea mult. Sper.
‎Dumnezeule!
‎Secretul lui Greta e mâinile reci.
‎Ține degetele în găleți cu gheață ‎înainte de a frământa aluatul.
‎Îmi dau seama.
‎Se vede.
‎- Ador mâinile sale reci. ‎- Știu. E bună, nu?
‎Foarte bună.
‎Mersi că m-ai adus, Lorenzo!
‎Imediat îți voi aduce hainele.
‎Nu, pot să le iau altădată.
‎Poartă-le când gătești!
‎Așa voi face.
‎Alessandro?
‎Hei!
‎Aici erai.
‎Lorenzo?
‎Tu mi-ai ruinat petrecerea?
‎N-aș face asta niciodată.
‎Ai ceva să-mi spui? ‎Spune-mi! M-am săturat…
‎Am lucrat toată ziua. Sunt obosit.
‎Așa că plec.
‎- Mersi, Lorenzo! ‎- Cu plăcere! Pa!
‎A fost ceva ciudat.
‎Da.
‎Eu și Lorenzo nu ne prea înțelegem.
‎Ce cauți aici? ‎Și de unde știi unde locuiesc?
‎O ador pe Addie.
‎Da, și eu.
‎Lasă-mă să mă revanșez mâine!
‎Alessandro, eu…
‎Îmi cer scuze dacă te voi ofensa,
‎dar se pare că tu ai ‎o reputație cam proastă.
‎Da, poate că am.
‎Din cauză că oamenii mă vorbesc ‎pe la spate. Chiar și tatăl meu.
‎Ai încredere în mine! ‎Nimeni nu mă cunoaște.
‎Iar tu poți să tragi singură o concluzie.
‎Sigur te-ai simțit bine astă-seară. ‎Cel puțin până să fim prinși.
‎Eu n-am mai avut de mult timp ‎o seară atât de grozavă.
‎Deci ăsta e planul.
‎Mâine, ora 12:00, casa mea. ‎Îți voi trimite adresa.
‎- Adu un costum de baie! ‎- Ale…
‎Nu. Un costum de baie?
‎Știi câte cursuri avansate am făcut?
‎Îmi ajunge că nu arăt bine ‎în costum de baie.
‎Știi ce? Eu voi hotărî asta.
‎Ești frumoasă.
‎19 iunie.‎ ‎Am un secret.
‎M-am înscris la un curs de fotografie
‎și am cunoscut un tip.
‎Cred că mă place.
‎Bine.‎ ‎Bizar.
‎Am luat-o puțin razna.
‎E foarte educat și inteligent.
‎E incredibil de atrăgător.
‎Scârbos, mamă!
‎Îl voi numi „X”.
‎Fiindcă băgăcioasa Francesca ‎ar putea citi asta.
‎X m-a rugat să fim discreți. ‎Nu vrea să fie o relație ciudată.
‎Și, sinceră să fiu, ‎Franny nu ține secrete.
‎Howard e un faimos restaurator de artă.
‎Cunoaște pictorii renascentiști ‎mai bine decât ei înșiși. Crede-mă!
‎El pictează?
‎Picta, dar a renunțat.
‎Bună, Howard!
‎- 'Neața! ‎- Bună, vere!
‎'Neața! Ce faceți?
‎Bună, vară!
‎Lina, ți-am cerut să vii
‎fiindcă trebuie să-ți ofer ceva.
‎Mama ta nu pleca niciunde fără asta.
‎Sinceră să fiu, ea era prietena ei ‎cea mai bună, nu eu.
‎Făcea niște fotografii extraordinare.
‎Dumnezeule!
‎Unele se află în casa noastră.
‎Nu mi-a zis că ea le-a făcut.
‎Nu înțeleg.
‎De ce a renunțat la fotografie?
‎Întârzii. Am un client.
‎În ceea ce-l privește pe dl Albani, ‎sper să te distrezi.
‎Dar cu măsură.
‎- Bine? Pa! ‎- Pa!
‎- Nu pot să cred că le-ai păstrat. ‎- Sunt strângător.
‎Nu te grăbi!
‎23 iunie.
‎Azi, am mers la o piață de vechituri ‎și am cumpărat o cameră.
‎Am ciudata senzație ‎că mi-ar putea schimba viața.
‎Mă uit prin obiectiv, ‎iar lumea mea dispare.
‎Iar când focalizez pe cineva, ‎e ca și cum văd în sufletul său.
‎Sau poate și în al meu?
‎Hei! Ziua mea tocmai a devenit mai bună.
‎- Alege una! ‎- Doamne!
‎Cu ce se ocupă familia ta?
‎- E în mafie. ‎- Ce?
‎Glumesc. Finanțe.
‎- Pe care? ‎- Nu se supără părinții?
‎Tata mă va certa, dar n-ar fi prima dată.
‎Oricare vrei.
‎Pe asta.
‎Îmi place asta.
‎Am ajuns.
‎- Unde? ‎- O să vezi.
‎Haide, mergem să înotăm.
‎Haide!
‎Ești gata?
‎Gata pentru ce?
‎Gata pentru asta?
‎Nu!
‎Nu sar acolo. Nu.
‎Hai! E uimitor. Am sărit de mii de ori.
‎- E mai bine decât la parcul acvatic. ‎- Nu. Nu înțelegi.
‎- Știi câte accidente debilitante… ‎- Nu.
‎Nu ne vom gândi. O vom face.
‎La trei.
‎- Unu, doi, trei! ‎- Nu! Doamne!
‎Am făcut-o!
‎- Grozav, nu-i așa? ‎- Doamne! A fost nebunie curată.
‎Știi cât de sus am fost?
‎- Am sărit! Am făcut-o! ‎- Ți-am zis, e uimitor.
‎Chiar nu pot să cred că am făcut asta.
‎Am făcut-o!
‎N-a fost grozav?
‎Ador locul ăsta.
‎Sunt departe de tot.
‎- După vara asta, distracția se termină. ‎- Se termină?
‎Cum adică?
‎Nu te bucuri că mergi la Harvard?
‎Nu, din cauza tatei.
‎Tatăl lui a lucrat în finanțe, ‎bunicul lui a lucrat în finanțe…
‎Cu asta se ocupă familia noastră.
‎Tu cu ce ai vrea să te ocupi?
‎- Vreau să construiesc lucruri. ‎- Bine.
‎Nu doar să le cumpăr și să le vând.
‎Îmi place arhitectura. ‎Cu asta vreau să mă ocup.
‎N-ai putea să discuți ‎cu tatăl tău despre asta?
‎E viața ta.
‎Nu a lui.
‎Acum, îmi pasă doar de tine.
‎Alessandro…
‎Mama a fost bolnavă multă vreme.
‎Stai, ce?
‎- Îmi pare rău. ‎- E în regulă.
‎E în ordine.
‎Chestia e că nu am fost
‎cu prea mulți băieți…
‎Cu niciun băiat.
‎Lina…
‎ești diferită.
‎Cumva, mă faci și pe mine diferit.
‎Dacă vrei, putem avea o relație sinceră. ‎Fără jocuri, fără minciuni…
‎Ai încredere în mine, nu zic asta…
‎Stai, ce s-a întâmplat mai exact?
‎- A fost un sărut minunat. ‎- ‎Bine.
‎Unde și-a pus mâinile? Sus sau jos?
‎Doamne! Habar n-am.
‎Încercam să nu fac un infarct.
‎Cu cine ești?
‎Bună, Lina!‎ Arrivederci!
‎Fleetwood Zach?
‎Zach Spaulding e numele meu real.
‎Addie!
‎Am o întrebare, Lina.
‎După sărut, s-a uitat fix la tine?
‎A fost emoționant?
‎Cred că da.
‎- E un semn foarte bun. ‎- A doua întrebare.
‎Aveți planuri de viitor?
‎Să stăm împreună cât mai mult.
‎Cât de romantic!
‎Să mă uit pe profilul lui.
‎Stai puțin!
‎De ce nu are nicio poză cu tine?
‎Tocmai ne-am cunoscut.
‎Stai! O postare de acum un minut.
‎- Se laudă discret cu niște vin? ‎- ‎Bea împreună cu tatăl său diseară.
‎- Nimeni nu bea cu tatăl său. ‎- Exact.
‎E la un restaurant numit Parmigiana. ‎Verific hashtag-urile.
‎Ce hashtag-uri? De ce?
‎Ticălosul ăla mâncător de paste!
‎Minte-mă ‎Minte-mă frumos
‎Ce e?
‎Îți trimit poza, fată. ‎E cu o tipă ușuratică.
‎Ai primit-o?
‎Dumnezeule!
‎Îți bați joc de mine? ‎Nu te pui cu mine! Zău așa!
‎Îmi pare rău! Scuze!
‎Ce bebeluș drăguț!
‎Serios? „Ești diferită.” ‎„Mă faci și pe mine diferit.”
‎- Ce minciuni! ‎- Lina, ce cauți aici?
‎Ce caut aici?
‎Ce cauți tu aici?
‎Nu ești cu tatăl tău.
‎- Știu ce crezi, dar… ‎- Cred că ești un mincinos.
‎Un ipocrit mincinos.
‎Nu ai niciun pic de respect ‎pentru cromozomul X.
‎Deci… Da!
‎Ale, serios?
‎Tot un ticălos ai rămas.
‎7 iulie.
‎Nu pot să cred. Chiar scriu asta?
‎Cred că poate mi-am găsit prima iubire.
‎Tocmai în Italia.
‎Bine pentru tine, mamă.
‎Eu și X am petrecut weekendul împreună. ‎După cina de seara trecută,
‎el mi-a zis… Nu pot să cred.
‎Mi-a zis că mă iubește!
‎Te-a mințit.
‎Minciuni!
‎Noroc!
‎Alo?‎ ‎Doamnă brutăriță! ‎Știu că sunteți acolo!
‎- Cine e? Nu. ‎- Nu…
‎Nu! Vă rog!
‎Hei!
‎- Cine ești? ‎- Nu am venit
‎pentru chestia aia secretă.
‎V-ați prins?
‎Nu!
‎Vă rog! Veniți înapoi!
‎- Nu e de vânzare! ‎- Vă rog! Doar puțină!
‎Doar puțină. Doar o firimitură. Bine?
‎Produsele dumneavoastră nu mint.
‎Nu încearcă să mă atingă ‎sub o cascadă frumoasă.
‎Și nu încearcă să mă umilească ‎în fața unui întreg restaurant
‎în timp ce bea
‎cu un fotomodel italian ‎foarte atractiv. Știți?
‎Fiindcă produsele dv. sunt minunate.
‎Fiindcă produsele mele
‎nu au un penis.
‎Vă iubesc, doamnă brutăriță!
‎20 iulie.
‎Deci, după o seară uimitoare ‎alături de X, nu mai știu ce să cred.
‎Nu m-a sunat de două zile.
‎Ia uite! De parcă nu ne așteptam la asta.
‎Ce șoc!
‎Se întâmplă exact cum credeam.
‎23 iulie.
‎Mi-a zis că mă iubește ‎de foarte multe ori,
‎dar nu m-a sunat de zile bune.
‎Sunt confuză, furioasă
‎și tristă.
‎Și eu.
‎Te înțeleg.
‎În sfârșit!
‎Știam că te găsesc printre ruine.
‎- Fran e foarte îngrijorată. ‎- Am trecut printr-o situație dificilă.
‎O seară în care mănânci ‎de supărare? Vrei să discutăm?
‎Știu că e aiurea.
‎Nu-mi datorează nimic.
‎Doar că…
‎- Ți-a plăcut de el? ‎- Da. Poftim!
‎Era un sentiment plăcut.
‎- Și normal. ‎- Dumnezeule!
‎Această ‎maritozzo‎ e incredibilă.
‎Scuze! Sunt total de acord.
‎Howie, secretul e mâinile reci.
‎- Nu zici nimănui! ‎- Cine ar fi știut?
‎Ascultă!
‎Dragostea e ca mersul.
‎Când ești mic, nu știi să mergi. ‎Mergi în patru labe,
‎te izbești de lucruri, plângi mult… ‎Vorbesc din experiență.
‎Ai fost vreodată îndrăgostit cu adevărat?
‎O dată.
‎- Ea nu simțea la fel? ‎- E o poveste complicată.
‎Da, păi… Nu, mersi!
‎Și eu trec printr-o poveste complicată.
‎Poți încerca să renunți.
‎Dar, deseori, nu are rost să renunți.
‎Operele de artă la care lucrez ‎sunt doar despre iubire.
‎Sau ură, care este ‎un efect nedorit al iubirii.
‎Howard,
‎știi cine era iubitul mamei ‎cât timp a stat în Italia?
‎Eu…
‎nu știu sigur.
‎Pare să fie un mare nesimțit.
‎Trezirea!
‎E timpul pentru o nouă zi.
‎O colegă de-a lui Howard ‎ne-a invitat la prânz. Haide!
‎- Nu! ‎- Îți promit.
‎Niște mâncare excelentă te va face ‎să uiți de acel tâmpit. Crede-mă!
‎Ce e?
‎Nimic. Mă duc să fac niște cafea.
‎Trezește-te!
‎Bine.
‎„Sono incinta.”
‎Ce înseamnă asta?
‎Hei, Siri! Tradu ‎„sono incinta”!
‎Iată rezultatele!
‎SUNT GRAVIDĂ
‎Poftim?
‎11 august.
‎Îmi vine să plâng mereu.
‎X tot nu mă sună,
‎iar Fran m-a prins mâncând ‎al treilea castron de spaghete.
‎A trebuit să-i spun totul.
‎Nu e minunat, Lina?
‎Cu siguranță. Minunat ca un bebeluș.
‎Am văzut jurnalul. Știe.
‎Hei! Știe despre acel lucru?
‎Nu știu dacă știe că tu știi.
‎19 august.
‎Nu pot să explic ce s-a întâmplat azi. ‎A venit la ușa mea complet schimbat.
‎A venit să discutăm.
‎Nu mă așteptam la asta. Nu de la Howie…
‎- Howie? ‎- Howie?
‎Discută cu ea!
‎Eu? De ce eu?
‎- Ia ghici! ‎- S-a scuzat că nu a luat inițiativă.
‎- ‎E de acord cu bebelușul. ‎- Stai, ce?
‎- Ce? ‎- Ce?
‎- O capră! ‎- Capră!
‎Doamne!
‎Mersi, tată!
‎Bună, Franco! Bună, Martina!
‎Bună, Franny! Howard!
‎Ce faci?
‎- Howard! ‎- Mă bucur să te văd.
‎Și eu.
‎Ea e Lina. Am numit-o „fina” mea.
‎Bună, Lina!
‎Fină. Mi se potrivește acest titlu.
‎Iat-o că vine!
‎Ea e soția mea, Chiara.
‎Bună, Chiara!
‎Bună, scumpo!
‎Tu trebuie să fii Lina.
‎Încântată!
‎Și eu.
‎Lore e în bucătărie.
‎Mâine, are ultima probă.
‎Pentru noi!
‎Mulțumesc! Veniți, vă rog!
‎Miroase uimitor.
‎Deci e adevărat. Ești un bucătar.
‎Nu vorbești rău italiana.
‎- Mersi! ‎- Da, încerc niște rețete…
‎Experimentez.
‎- Pentru școala de bucătari? ‎- Da.
‎Mâine, în Florența, dau ultima probă.
‎Din ce văd, sunt sigură ‎că o vei trece cu brio.
‎Hei, tu! Tinerico!
‎Ajută-ne! Avem treabă.
‎- Bine. ‎- Și tu, Lo. Grăbește-te!
‎- Hai! ‎- Da, imediat.
‎Lina, ea e bunica. Bunica, ea e Lina.
‎- Încântată! ‎- Bună!
‎Aceasta este baza
‎pentru faimosul gelato ‎cu fistic a bunicii.
‎Da.
‎E legendar.
‎Îți place gelato?
‎Da, îmi place înghețata.
‎Înghețata?
‎Michelangelo e un desen?
‎Caravaggio e o mâzgălitură?
‎Bunico, stai calmă!
‎- Scuze! ‎- E în regulă.
‎Doar că gelato este mult mai dens.
‎Așa că trebuie să amesteci ‎foarte repede și tare ca să iasă.
‎Încerci?
‎Da, sigur.
‎Cu putere!
‎Cu pasiune!
‎Chestia bună e
‎că rețeta noastră are ‎doar cinci ingrediente.
‎Smântână, lapte,
‎zahăr, fistic și…
‎Al cincilea e secret.
‎Da, știu.
‎- Păi? ‎- Nu-i spuneam.
‎Ei bine, pot să gust?
‎Stai să ghicesc!
‎E vanilia.
‎- Nu. ‎- Bine.
‎Scorțișoara?
‎Bine. Nu știu.
‎Am încercat.
‎Bine.
‎Încoace. Și… Bine.
‎Apoi în mijloc.
‎Ține minte, Lorenzo!
‎E un dans între parteneri.
‎Amândoi respectă ce oferă celălalt.
‎Da.
‎Mai bine.
‎Doamne!
‎Vă întrerup?
‎Măi să fie!
‎Nu. Bună, Gio! Nu, doar făceam gelato.
‎Văd.
‎Stai să ghicesc!
‎Cu pasiune?
‎Mereu cu pasiune!
‎De ce nu mai amestec eu?
‎Urăști să amesteci gelato. ‎De fiecare dată…
‎„Urăști”? Asta e una nouă.
‎Nu e frumos să spui asta ‎în fața altor oameni.
‎De ce stai ca un cartof fiert?
‎Ce…
‎Scuze!
‎Voi pleca.
‎Scuze!
‎Cine mai amestecă acum?
‎Gata.
‎Aici e o salată cu orz și pesto.
‎Pe farfurie, aveți lasagna tip brioșă.
‎Iar aceștia sunt dovlecei prăjiți,
‎cu sos de trufe și capere.
‎La final, desigur,
‎vom mânca faimosul gelato ‎cu fistic al bunicii.
‎Noroc!
‎Pentru noi!
‎Și pentru bătrânețea mea!
‎- Pentru noi! ‎- Pentru tine, bunicule!
‎Pentru noi!
‎Trebuie să discuți cu ea.
‎- Și tu trebuie să fii mai discretă. ‎- Zău așa!
‎De ce faceți asta? ‎De ce vorbiți pe la spatele meu?
‎Crezi că nu știu ce se petrece ‎pe la spatele meu?
‎Ce se petrece?
‎Cum e la curse, Giorgia?
‎Giorgia concurează în Moto GP. ‎E în clasamentul mondial.
‎- Weekendul trecut, am ieșit a doua. ‎- Felicitări!
‎Grozav!
‎O pierdere se poate ivi.
‎Dar nu la mine.
‎Lo, unde sunt semințele de pin?
‎Bunico, am folosit nuci de macadamia.
‎Mamă!
‎Trebuie să impresioneze juriul.
‎Trebuie să facă niște schimbări.
‎Sunt bucătarii de la Royale. ‎Ei vor rețete clasice.
‎Profesore, nu ziceai
‎că Lorenzo trebuie să aibă mai mult curaj?
‎Mamă, serios?
‎Cred cu tărie că, în adâncul său, ‎Lorenzo este un rebel.
‎Acest pesto e delicios.
‎La fel cum cineva poate fi, ‎în adâncul său, un mincinos?
‎Ador pestoul tău, Lorenzo.
‎Nu atât de mult ca mine.
‎Va deschide un restaurant ‎și îl va numi „În sens invers”.
‎Felurile se vor servi invers.
‎- Se va începe cu desertul. ‎- Vom vedea, mamă.
‎- Vom vedea. ‎- Lorenzo! Urmează-ți inima!
‎- Mersi, mamă! ‎- Să ridicăm un pahar.
‎- Pentru inimă! ‎- Pentru pasiune!
‎Păcat că unii dintre noi nu au inimă.
‎Doamne, Lina!
‎Putem discuta după prânz?
‎Nu, nu putem.
‎Îmi pare rău.
‎N-aș face nimic pentru a supăra
‎această familie frumoasă…
‎Dar eu nu mai am o familie.
‎De aceea, nu înțeleg cum pot să am un tată
‎care nu s-a deranjat niciodată ‎să mă întâlnească.
‎Nici când femeia ‎pe care a zis că o iubește
‎a murit!
‎Îmi pare rău. Poftă bună!
‎Du-te!
‎- Du-te! Acum! ‎- Da, bine. Mă duc.
‎Mă scuzați!
‎Nu înțeleg.
‎De ce nu mi-ai zis?
‎Fiindcă…
‎nu sunt tatăl tău.
‎Chiar vrei să negi…
‎Nu știu ce scrie în jurnal, ‎dar îți promit că e imposibil
‎ca eu să fiu tatăl tău.
‎Dar i-ai cerut scuze ‎că nu ai luat inițiativă.
‎Aberații! Nu.
‎I-am cerut scuze fiindcă…
‎I-am cerut scuze fiindcă am iubit-o.
‎Am iubit-o din momentul ‎în care a ajuns aici, dar…
‎Am fost jalnic. ‎N-am avut curajul să-i spun,
‎decât atunci când era prea târziu.
‎Dacă tu nu ești acest X…
‎Numele său este Matteo Fossi.
‎Era profesorul ei de fotografie.
‎Lina, urăsc să-ți spun asta, dar…
‎n-ai fi dus-o bine cu el.
‎Îmi pare rău că nu ți-am zis mai devreme,
‎dar mama ta a sunat-o pe Fran
‎și a vrut ca tu să descoperi ‎de una singură.
‎Vrei să-l alung? Mă pricep la asta.
‎Nu, mă descurc.
‎Alessandro, du-te acasă!
‎- Te rog. ‎- Te rog, Lina, pot să-ți zic ceva?
‎Era o prietenă veche. Aveam planuri. ‎N-am știut cum să le anulez.
‎Dar… Le puteai anula.
‎Nimic n-a funcționat. ‎Am dat-o-n bară. Nu se va repeta.
‎Nu, acum…
‎Acum nu e un moment bun.
‎Bine.
‎Dar acum?
‎Acum e mai bine?
‎Lina, ai avut dreptate. ‎Nu pot fi de încredere.
‎Poate e din cauză că nimeni ‎nu și-a pus încrederea în mine.
‎Îmi pare rău.
‎FOTOGRAF
‎FLORENȚA ‎GALERIA DE ARTĂ FOSSI
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce?
‎- Mergi și tu în Florența? ‎- Da.
‎E o excursie neplanificată.
‎- Frumos. ‎- Azi dai proba de gătit, nu?
‎Da. Trebuia să merg cu mamele mele, ‎dar, astfel, ar fi venit și bunicii mei.
‎Aș fi fost prea stresat.
‎Așa e.
‎Îmi pare rău pentru scena de ieri.
‎- Mâncarea ta a fost incredibilă. ‎- A fost în regulă.
‎Bunica are dreptate. ‎Rămân la rețetele clasice.
‎Hei!
‎Ești bine?
‎Și nu ți-a zis niciodată despre el?
‎Nu. Cred că acum știu de ce.
‎Pur și simplu a abandonat-o.
‎Ce reacție te aștepți să aibă ‎când vei discuta cu el?
‎Nu știu.
‎Poate oamenii se schimbă.
‎Poate a vrut să ne caute.
‎Când mama a venit aici,
‎se aștepta ca întreaga ei viață ‎să se schimbe.
‎Dar a trebuit ‎să renunțe la tot ce a iubit.
‎Din cauza mea.
‎Nu.
‎Nu cred asta.
‎După cum vorbești despre ea,
‎am impresia că doar pe tine te-a iubit.
‎La probă, avem voie ‎să aducem un preparat de acasă.
‎Ia-l! E gelato.
‎- Ce? Nu. Nu pot. ‎- Ba da.
‎- Cred că am lingură. ‎- Ce?
‎- Iat-o! ‎- Eu…
‎E în regulă. Mai am un recipient.
‎Nu sunt într-o dispoziție bună.
‎Da, asta e ideea.
‎Ai încredere! Totul e mai bine ‎după ce mănânci gelato.
‎În regulă.
‎Voi gusta.
‎Măi să fie!
‎E atât de bun!
‎Dumnezeule!
‎- E bun? ‎- Incredibil!
‎Care e ingredientul secret?
‎Bunica spune: ‎„Trebuie să realizezi singur.”
‎Următoarea stație: Florența.
‎Deci, proba mea e după-amiaza.
‎Vrei să te conduc la galerie sau…
‎Ți-aș putea arăta Florența.
‎Da. Orice ca să trag de timp.
‎Bine. Pe aici.
‎- Incredibil, nu? ‎- Da.
‎Îți va plăcea restul orașului.
‎- Dumnezeule! ‎- Știu.
‎Sfogliatella.
‎Doamne!
‎Acesta e locul meu preferat ‎din toată Florența.
‎Știai că totul vine de la fermieri locali?
‎- Da? Da. ‎- E important.
‎Știu că trag de timp, ‎dar mi-a plăcut să stau cu tine.
‎Da.
‎Pot să te întreb ceva? ‎Care e treaba cu tine și Giorgia?
‎Trebuie să vezi astea. ‎Sunt diamantele bucătăriei.
‎Trufele. Sunt foarte rare.
‎E nevoie de șase ani
‎- …ca această micuță să crească. ‎- Dezgustător!
‎Și expunerea la spori de ciuperci ‎poate cauza boli respiratorii.
‎- Doar ca să știi. ‎- Nu vreau să știu. Asta e artă.
‎O să te cred pe cuvânt. Bine.
‎În fine…
‎Eu și Giorgia am fost ‎prieteni dintotdeauna.
‎Suntem împreună de doi ani.
‎- Și asta e tot. ‎- Da.
‎Mereu am mers la școală împreună,
‎dar ea pleacă în Bologna, ‎la un program de curse.
‎Iar o relație la distanță e grea.
‎Așa că, la final de vară…
‎Îmi pare rău.
‎Care e treaba cu tine și Alessandro?
‎Păi…
‎A fost…
‎Nu e nimic între noi.
‎Voi doi chiar nu vă placeți, așa e?
‎Nu.
‎Hei, îmi pare rău.
‎Sunt enervantă.
‎Nu. Scuze! Doar că…
‎Obișnuiam să fim prieteni ‎în școala gimnazială.
‎În primul an de liceu, ‎un băiat pe nume Marco,
‎prieten foarte bun cu Ale ‎și un mare nesimțit,
‎era în cantina unde lucrează mama.
‎Și i-a zis direct în față că e o lesbiană.
‎Ale a stat acolo,
‎s-a uitat la mine și nu a făcut nimic.
‎- Dumnezeule! ‎- În fine.
‎Nu sunt ca toți ceilalți, înțelegi?
‎Lina, e foarte târziu.
‎Eu trebuie să plec. La fel și tu.
‎Vezi strada aia?
‎Galeria e mai în jos.
‎Nu mai merg.
‎- Ce? Nu! ‎- Nu pot.
‎- E o idee stupidă. ‎- Ba nu.
‎Ascultă-mă!
‎Te duci la el. Asta e tot ce contează.
‎Dacă nu-și asumă, e pierderea lui.
‎Fiindcă n-o va cunoaște ‎pe spectaculoasa, hazlia,
‎vesela și expresiva Lina.
‎Bine.
‎Ne vedem la stație.
‎Da.
‎- Baftă, Lorenzo! ‎- Și ție!
‎Lorenzo!
‎Da?
‎Howard are dreptate.
‎Nu te teme să fii tu însuți!
‎Cui îi pasă dacă nu ești ca ceilalți?
‎Nu crea scuze!
‎Fii diferit! Fii în sens invers!
‎Ești atât de bun la gătit,
‎încât am avut un orgasm culinar ‎de la acel gelato.
‎Ești așa ciudată!
‎Nici n-ai idee.
‎Promiți?
‎Promit.
‎Du-te!
‎Bună ziua! Bine ați venit!
‎Ați venit pentru cursul de fotografie?
‎Nu.
‎Am venit…
‎Am venit pentru…
‎Poftim, dră?
‎Sunteți bine?
‎Aș vrea…
‎Aș vrea să-l văd pe domnul Fossi.
‎Da. Cine sunteți?
‎Fiica lui.
‎Urmează Lorenzo Ferrazza.
‎Bună ziua, domnilor!
‎Bună ziua, dle Ferrazza!
‎Felicitări că ați ajuns până aici!
‎Așadar, ce preparat ați adus de acasă?
‎Am pregătit niște gelato de casă, ‎dar nu-l mai am.
‎În schimb, vreau să improvizez ceva. ‎Și vreau să fac ceva imprevizibil,
‎ceva ieșit din comun, ‎așa cum obișnuiesc să creez.
‎Folosind doar ingrediente de aici.
‎De ce? Bucătăria noastră e previzibilă?
‎Noroc cu dv., dle Ferrazza.
‎Ați venit ca să ne salvați ‎de la previzibil.
‎Bineînțeles că nu. Doar am vrut…
‎Nu, vă rog! Improvizați!
‎Cronometrul pornește acum.
‎Știu. Dar ați zis…
‎Nu. Am zis că nu.
‎- Dle Fossi… ‎- Nu.
‎Credeam că dl Fossi e aici, ‎dar a plecat la o ședință. Îmi pare rău.
‎Puteți reveni altădată.
‎Ce faceți? Nu aveți voie înăuntru!
‎N-aveți voie s-o luați!
‎Privește-mă!
‎Bună!
‎Ce i-ai zis?
‎A fost o idee stupidă.
‎Îmi pare rău.
‎Spune-mi!
‎Cum a fost la proba de gătit?
‎Nu, Lorenzo…
‎Cum se zice „dă-i naiba”? ‎Dă-i naiba pe toți!
‎Dă-i naiba! Dă-i naiba pe toți!
‎Îmi pare rău pentru probă.
‎Au zis că felul principal ‎a fost „bun, dar foarte banal”.
‎Au avut dreptate. M-am temut. ‎Nu ți-am ascultat sfatul.
‎Nu… Ei s-au înșelat. Vor vedea.
‎Nu, am stricat totul.
‎Dar nu vreau să stric ‎relația dintre noi doi.
‎Cred că amândoi am fost…
‎A fost o greșeală.
‎- Tu ai o iubită. ‎- Știu.
‎- Eu nu locuiesc aici. ‎- Știu.
‎E o situație foarte ciudată.
‎Dar nu așa este iubirea?
‎A fost o zi plină.
‎Eu…
‎E în regulă.
‎- Pot intra? ‎- Da.
‎Am auzit că te-ai dus în Florența.
‎A fost groaznic. E un nemernic.
‎Sunt bine.
‎- Ce naiba a fost în capul ei? ‎- Toți facem greșeli.
‎Deși tu ești aici.
‎Dacă nu erai, asta ar fi fost ‎o mare greșeală.
‎Luni, voi pleca.
‎Încă pot începe semestrul devreme
‎și voi fi înaintea programului.
‎- Lina… ‎- A fost minunat aici,
‎dar vreau să-mi continui viața.
‎Apreciez gestul, dar o poți lua înapoi.
‎Asta e tot?
‎O lași să plece?
‎Nu o pot forța să rămână.
‎Și pe mama ei ai lăsat-o să plece.
‎Și ai regretat asta 18 ani.
‎Ai încetat să mai vezi alte femei ‎și să mai pictezi
‎fiindcă te-ai simțit responsabil.
‎Nu poți petrece încă 18 ani așa!
‎Nu înțelegi?
‎Hadley n-a trimis-o aici ‎ca să-l găsească pe el,
‎ci pe tine.
‎Francesca!
‎Bine. Imediat!
‎Da?
‎Mă scuzați!
‎Îmi puteți spune ‎unde găsesc italieni sexy?
‎Addie!
‎Dumnezeule!
‎Cum? De ce?
‎Ce cauți aici? Cum…
‎Howie. El e responsabil.
‎Sunt chiar aici.
‎El m-a sunat și mi-a zis ‎că vrei să pleci neapărat.
‎Mama ta i-a dat lui Fran ‎o listă de contacte.
‎Iar eu sunt fata de la 112.
‎Doamne! De ce ați făcut asta?
‎Fiindcă nu pleci nicăieri.
‎Bine.
‎Am nevoie de pizza, ‎cannoli ‎și italieni sexy! Acum!
‎O să-mi placă de ea.
‎Bravo!
‎Uite ce a făcut mama ta! ‎Ne-a adus împreună.
‎Suntem o familie.
‎E adevărat.
‎Nu sună rău.
‎Nici n-a avut curajul să discute cu mine.
‎Propriul meu tată…
‎Știu două lucruri. Primul: ‎acest ‎cannoli‎ e absolut fantastic.
‎Al doilea: dă-l naiba pe tatăl tău!
‎Da. Asta a zis și Lorenzo.
‎Îl ador pe Lorenzo!
‎Bagă-te pe el, fată!
‎Are o iubită. E…
‎Nimic nu e sigur.
‎Sunt jalnică. La câteva ore ‎după ce l-am sărutat pe Alessandro,
‎l-am sărutat pe Lorenzo…
‎- Îl ador pe Alessandro. ‎- Nu mă ajuți.
‎- E atât de sexy! ‎- Addie!
‎Bine, Lina.
‎Trebuie să alegi unul, da?
‎Dacă nu, seara asta va fi foarte ciudată.
‎Seara asta?
‎Petrecerea de absolvire ‎de la casa lui Alessandro.
‎Mi-a dat un mesaj. Adică ție.
‎Dumnezeule! O să te omor.
‎Nu merg.
‎Stai!
‎Crezi că am zburat până aici
‎ca să nu merg la o petrecere ‎cu italieni atrăgători
‎și să-ți ofer oportunitatea ‎de a te integra aici?
‎Lina! Nu te vei mărita aici. Bine?
‎Doar alege un băiat!
‎Știi? Avântă-te în necunoscut!
‎Eu nu mă avânt niciunde, Addie.
‎Lina!
‎Când te-am dezamăgit eu?
‎Când?
‎- Niciodată. ‎- Niciodată.
‎Deci, dacă vei cădea, te voi prinde.
‎Bine, voi merge.
‎Da! Ne vom distra de minune.
‎Abia aștept. ‎Cannoli,‎ paste, pizza…
‎- Băieți! ‎- Doar enumeri lucruri.
‎24 august.
‎N-am mai scris de ceva timp ‎fiindcă încerc să mă distrez.
‎- Ador Italia. ‎- ‎Mă integrez în cultura locală
‎și încerc din răsputeri ‎să mă bucur de ultimele zile aici.
‎Și am reușit.
‎Datorită unei anume persoane.
‎Howard.
‎Am fost o mare toantă.
‎E simpatic, bun, amuzant
‎și extrem de inteligent.
‎Dar îl așteaptă ‎o carieră incredibilă în Roma.
‎Trebuie să rămână aici.
‎Există o tradiție în Italia.
‎Dacă legi un lacăt de un pod
‎și arunci cheia în Tibru,
‎iubirea ta nu se va încheia niciodată.
‎Poate că îl las pe Howard, ‎dar voi păstra cheia
‎și îl voi avea cu mine pentru totdeauna.
‎Aici locuiește?
‎Da. Chiar așa.
‎Sigur Lorenzo e de treabă, ‎dar fir-aș!‎ ‎Doar zic și eu.
‎Hei!
‎Ești bine?
‎Da, sunt bine.
‎Am luat o decizie.
‎- El e? ‎- Da.
‎Da, fată! Da!
‎- Mă bucur că ai venit. ‎- Și eu.
‎- Ale, vreau s-o cunoști pe… ‎- Stai să ghicesc! Addie?
‎Da. Protectoarea bătăușă a Linei,
‎care te va cafti ‎dacă o vei mai supăra vreodată.
‎Unde sunt prietenii tăi sexy?
‎Pe ringul de dans? Fii blândă cu ei! Da?
‎Mulțumesc!
‎Hei!
‎- Hei! ‎- Deci, Ale, eu…
‎M-am gândit o vreme și am realizat
‎că te plac mult.
‎Ne putem opri aici?
‎Alessandro, pari foarte rebel ‎și incredibil de vesel…
‎dar amândoi știm că nu ești așa.
‎Nu te judec,
‎dar dacă nu mergi acolo unde vrei, ‎cum poți ajunge undeva cu mine?
‎Familia mea…
‎Nu e ușor să schimb lucrurile.
‎Sincer,
‎nu e cinstit ca asta să fie ‎o condiție pentru noi.
‎Pentru relația noastră.
‎Știu ce vrei.
‎Să-ți continui viața, să uiți de trecut. ‎Suntem la fel, crede-mă!
‎Uite cine-i aici!
‎Ai venit cu Lorenzo?
‎Ar fi imposibil. Nu mai e în oraș.
‎- Din cauza ei. ‎- Poftim?
‎- Stai, ce? ‎- „Stai, ce?”
‎Ușuratica s-a dus în Florența ‎și s-a cuplat cu el.
‎Poftim? Cu Lorenzo?
‎Nu! Nu e adevărat.
‎Într-un fel, e adevărat.
‎Dar nu în felul cum te aștepți.
‎- A fost un sărut din stres. ‎- Scutește-mă! A plecat din cauza ta.
‎Doamne, urăsc americanii!
‎Unde a plecat?
‎- În Paris. ‎- În Paris?
‎Da. Aplică la Academia Culinară.
‎A zis că vrea să-și asume riscuri.
‎Când a plecat?
‎Acum. Tocmai a plecat la stația de tren.
‎Nu înțelegi?
‎Suntem atât de ruinați, ‎încât suntem perfecți împreună.
‎Cu asta vrei să mă convingi?
‎Eu… Bine.
‎Bună!
‎Am nevoie de un taxi.
‎- Te rog. ‎- Lina!
‎Ce naiba faci?
‎Lorenzo pleacă!
‎Lorenzo nu deține jumătate din Italia!
‎Fii serioasă!
‎Bine.
‎Trebuie să ajung la stația de tren.
‎- Mă ocup eu. ‎- Ce?
‎Nu, Addie.
‎Nu.
‎E o idee groaznică.
‎Va fi ca la cursele NASCAR, ‎dar cu mai multe strigăte.
‎Lina, dragostea poate duce ‎la fracturi complexe.
‎- Urcă! Mergem la stație. ‎- Bine. Dar eu conduc.
‎Ce impunătoare ești! Ador asta.
‎Dumnezeule! Addie, ‎am nevoie să mă ghidezi.
‎Bine. Nu știu…
‎- Ce faci? ‎- Doamne, o să murim!
‎- Mergi în față! ‎- E un cerc.
‎Cum să merg în față?
‎La o parte!
‎- Sunteți nebune? ‎- Atenție!
‎Cine îi învață să conducă?
‎- La dreapta! ‎- Bine, bine!
‎Cum se oprește chestia asta? ‎Unde e cricul?
‎- Scuze! ‎- Lina!
‎Mulțumesc!
‎Lorenzo!
‎- Lina? ‎- Lorenzo!
‎Ce cauți aici?
‎Bună!
‎- Mă bucur să te văd aici. ‎- E chiar drăguț în persoană.
‎Da, știu! El e…
‎El e Lorenzo.
‎- Addie, Lorenzo. ‎- Bună!
‎- Era să murim pentru tine. ‎- Da, exact.
‎De ce?
‎Eu plec.
‎Vă las o clipă. Ca să discutați.
‎Ce anume?
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Ce se petrece?
‎- Ești bine? ‎- Sunt bine oare?
‎N-ai învățat nimic despre mine?
‎Sunt bine. Am auzit că pleci în Paris.
‎Da. De data asta, ‎voi face lucrurile în stilul meu.
‎- Dă-i naiba, nu? ‎- Da! Dă-i naiba pe toți
‎nenorociții ăia!
‎Dumnezeule!
‎Îmi…
‎Îmi pare rău.
‎Nu știu de unde mi-a venit asta.
‎Sunt încărcată de multă adrenalină.
‎Lorenzo, eu sărutându-te, ‎sau tu sărutându-mă…
‎Nu știu ce s-a întâmplat mai întâi…
‎Faza e că nu a fost o greșeală.
‎Chiar nu a fost.
‎Deci, tu și eu…
‎Vreau să spun că…
‎După ce a murit, ‎mama m-a ajutat să realizez
‎că dacă faci un lucru greșit, ‎sau chiar și un lucru corect,
‎la momentul greșit, ‎nu poți da timpul înapoi.
‎Credeam că trebuia să fac o alegere
‎între tine și Alessandro,
‎dar ea a vrut să vin aici ‎ca să mă regăsesc.
‎Deci, acum am nevoie
‎să mă aleg pe mine.
‎E enervant. Chiar și atunci ‎când dai vești groaznice
‎reușești să fii uimitoare.
‎Baftă!
‎Baftă și ție! Dar nu vei avea nevoie.
‎Mulțumesc!
‎27 august.
‎Astăzi, plec din Italia. ‎Sinceră să fiu, mi-e teamă.
‎Dar sunt pregătită.
‎Fiica mea, sper din toată inima
‎să-ți trăiești viața din plin, curajoasă,
‎ca o adevărată italiancă.
‎Voi încerca, mamă.
‎Mulțumesc, Italia!
‎Mi-ai oferit o nouă viață
‎și un nou scop.
‎Nu te voi uita niciodată, ‎prima mea iubire.
‎Pentru tine.
‎Ești bine?
‎Cred că acum știu ‎de ce nu s-a mai văzut cu nimeni.
‎Deja și-a întâlnit alesul.
‎Îmi va fi foarte dor de tine.
‎Howie…
‎Ea a vrut să vin aici ‎ca să descopăr cine sunt.
‎Și cred că încă fac asta.
‎Am decis să amân facultatea. Rămân.
‎Lina,
‎dacă un tată reprezintă ‎doar o legătură de sânge, atunci…
‎Dar dacă reprezintă
‎o preocupare neîncetată ‎și ilogică pentru tine,
‎a vrea tot ce-i mai bun pentru tine,
‎a mă gândi la moduri de a vătăma ‎băieții care vor să fie cu tine,
‎atunci aș vrea mult ‎să mă consideri tatăl tău adoptiv.
‎Mulțumesc, tată!
‎N-aș fi realizat niciodată
‎că ultima dorință a mamei ‎mi-ar oferi o nouă viață.
‎După un an, nu am descoperit ‎chiar totul despre mine.
‎Dar am acceptat asta.
‎Fiindcă și eu am găsit ‎ceva special în Italia.
‎O cameră veche primită ‎de la o nașă trăsnită.
‎Și un tată adevărat.
‎Aveai dreptate, mamă. ‎Prima dragoste nu se uită niciodată.
‎DE ÎNCHIRIAT
‎Greta! Nu!
‎Zvonurile spun că o americancă ‎a venit mereu și a dat-o în vileag.
‎A trebuit să închidă.
‎Lorenzo! Ce…
‎Uită-te la tine!
‎Greta s-a pensionat.
‎Altcineva a preluat locul.
‎Nu! Îmi plăcea mult aici.
‎E atât de trist!
‎Eu preiau locul.
‎ÎN SENS INVERS
‎Dumnezeule!
‎Încă stabilesc detaliile ‎pentru când voi absolvi.
‎E incredibil.
‎Mă bucur mult pentru tine.
‎Mulțumesc!
‎Și tu? Ce… Ai rămas aici ‎în tot acest timp?
‎Da. Am amânat facultatea.
‎Merg la câteva cursuri.
‎Ei bine, mi-a făcut plăcere să te văd.
‎Da. Și mie.
‎Pa!
‎Lina!
‎Ești teafără?
‎Da.
‎Unele lucruri nu se schimbă niciodată.
‎Bine.
‎Te plac așa cum ești.
‎Ascultă, bunica gătește cina diseară.
‎A făcut gelato. Vrei să vii?
‎Vom lua motocicleta mea.
‎Scuze, Lorenzo!
‎Nu pot.
‎Bine.
‎Va trebui s-o luăm pe a mea.
‎- Am realizat care e ingredientul secret. ‎- Mai bine târziu decât niciodată.
‎Subtitrarea: Iulian Țarălungă