Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Téměř všechny vraždy souvisí s láskou.
Polovinu všech vražd spáchá choť nebo partner.
A motivem je téměř vždy žárlivost a vášeň.
Proto jsem nikdy nevěřil, že autonehody, od nichž viník ujede, jsou náhodné.
Myslím, že Christian tam seděl, ve tmě a dešti,
a čekal na svou ženu Leonoru.
Varují nás před vším možným. Před kouřením, alkoholem.
Ale ne před tím nejnebezpečnějším.
K lásce by měli dávat písemné varování.
„Láska zabíjí.“
A neusvědčili ho? Neodsoudili ho za to, že ji přejel?
Ne. Ale to byla moje chyba.
Ne. Vyřešil jsi tolik případů, tati.
Ale tenhle mi nedá spát.
Třeba to byla nehoda. To nemůžeš vědět, ne?
Tři noci před tím, než ji přejeli,
ve 3:55 ráno
přišla Christianovi zpráva.
Kdo to je?
To je z práce.
Kdo z práce ti píše ve čtyři ráno?
Peter. Stačí?
Můžeme jít spát?
- Můžu se podívat? - Zhasni.
- To myslíš vážně? - Jo.
Chceš mi číst zprávy?
Ne. Jen chci vědět, kdo ti v tuhle hodinu píše.
- Já nechci. - Proč ne?
- Protože… - Někoho máš?
- Cože? Ne. Co se děje? - Proč se chováš tak provinile?
Já… Snažím se spát, Leonoro. Probudíš Johana.
Tak mi to ukaž.
- Ne. - Proč ne?
Protože… Jde o princip.
Musíme si důvěřovat. To jsme si vždy říkali.
No, tak teď ti nevěřím.
No, budeš muset.
Ukaž mi to.
- Nemůžu. - Proč ne?
Protože je to Peter, jasný?
Někoho má.
Jde o ni. A slíbil jsem mu… Přísahal jsem, že to nikomu neřeknu.
- Teď jsi to řekl mně. - Jo. Díky.
Tak mi to ukaž.
Je tam jméno té ženy. Znáš ji taky.
Nezajímá mě, koho Peter píchá. Ukaž mi to.
Co to… Hele. Mohla bys… Přestaň. Pusť to!
Christian se vyučil řemeslníkem, ale pak se stal inženýrem.
S kamarádem Peterem založili stavební firmu,
která brzy slavila úspěchy.
Mladá Leonora byla velmi talentovaná hudebnice.
Jako houslistka vyhrála několik soutěží
a studovala Královskou hudební akademii.
Své kariéry se ale musela vzdát, když jejich syn Johan vážně onemocněl.
Roky bojoval o život, ale jeho stav se konečně začal zlepšovat.
- Dobré ráno. - Dobré.
Čtrnáct celých dva kilometrů.
Rozcucháš mě, mami.
Dobré ráno.
Tati, odvezeš mě?
Když mi pak pomůžeš nachystat vatru ke slunovratu.
- Tak nic. Pojedu autobusem. - Hele, nepomůžeš tatínkovi?
No…
Já tě odvezu, zlato.
Můžeš? Mám toho dneska hodně. Díky.
Omlouvám se ti za tu noc.
Ne, choval jsem se hloupě.
Mám ho nechat opravit?
- Ne. Byl už starý. - Stejně musím umýt auto.
Opravna mobilů je hned vedle myčky. Můžu tam zajít.
- Mami, pojď. - Ano.
Neřeš to, vyhodím ho.
- Díky. - Jak chceš.
Letní slunovrat se blíží a my jsme jediná země,
která té noci pálí čarodějnice, ale kde se tahle tradice vzala?
To probereme po zprávách.
Můžeme vyzvednout Marthu?
Kdo je Martha?
- Jedna holka ze školy. - Aha.
Martha.
Ano.
- Ahoj. - Ahoj.
Dobré ráno.
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
PEDAGOGICKOU FAKULTU ZDE STAVÍ ARCHITEKTI KOLIBRI
- Dobré ráno, šéfe. - Dobré ráno! Dobré ráno, Steene.
- Dobrá práce včera. - Díky!
Ne, já děkuju.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Přišla už Xenia? - Ano. Je někde tam.
Christiane?
Berňák chce vidět naše účty.
- Je to v pohodě? - Doufám, že jo.
Jak staré?
Prý jde o běžnou kontrolu. Stačí namátkový výběr.
Tak proč mi to říkáš?
Řekli jsme si, že důležité věci…
- Běžná kontrola není důležitá, ne? - Jak dlouho se známe?
Věř mi.
Ahoj večer.
- Proneseš řeč? - Na tobě to nenechám.
Prosím? Ano. Díky, že voláte. Je to…
Ahoj.
Vypadám unaveně?
Jsi…
nejkrásnější žena, co jsem kdy viděl. Vážně.
Ve čtyři mě vzbudili ptáci.
- Neříkej. - Vzbudila jsem tě?
A nejen mě.
Spustilo to obrovskou hádku.
Nečetl jsi moje zprávy?
Neměl jsem kdy.
Neměls kdy?
Cos psala?
Co psala?
Aby se Christian rozhodl,
než se uvidí.
Jestli ji chce?
Ji, nebo svou ženu. Ultimátum.
- Koho si vybral? - To můžu jenom hádat.
Když jsem viděla, jak se usmíváš, myslela jsem, že ses rozhodl.
Ani sis to nepřečetl.
Už jsem se rozhodl. Jde jen o načasování.
To říkáš už šest měsíců.
- Johan se začal lepšit. - Jo.
Brzy bude chodit bez berly.
- S tvou ženou tě potřebují. - Musím tu pro něj být.
Je to můj syn. S tebou to nesouvisí.
- Nehraj si se mnou. - Nikdy jsem nikoho nemiloval jako tebe.
Nechováš se podle toho.
Myslím vážně, co jsem ti v noci napsala.
- Chci mít děti, chci to všechno. - Vždyť já taky.
Až to půjde. Hele!
My dva dokážeme cokoli, do prdele.
- Jedno mytí gold, prosím. - Chcete kartu za 100 korun?
Chci jen mytí gold za 79 korun.
Kartu musíte nabít aspoň na 100.
Když vložíte 300, dostanete 20% slevu na všechna mytí.
- Nemůžu si koupit jen mytí? - Potřebujete k tomu kartu.
V tom případě nestojí mytí gold 79, ale 100.
Karta vám zůstane. Příště si ji zase dobijete…
Zbyde mi na ní 21 korun, které mi na mytí nestačí.
Tak ji zase dobijete.
Aspoň 100 korunami?
Ano.
To je 121 a po dalším mytí tam zbyde 42 korun.
- Vložím 200. - Fajn.
- Prosím. - Díky.
Kdybyste věděla, kam lidem padají telefony… Kanály, záchody. Co vás napadne.
Mně spadl, když jsem si šla zaplavat.
Měla jsem tam nějaké nepřečtené zprávy. Tak si říkám…
Dokážu se k nim ještě dostat?
Ano, myslím, že je můžeme získat. Dejte mi chvilku.
Podívám se na to…
Mám tu registrovaného Christiana Holma.
Určitě je to správné číslo?
ARCHITEKTI KOLIBRI NEZADANÁ
- Haló? - Ano, to je můj manžel.
Tarif mi platí on.
Aha. Dobře. Víte… Obávám se, že to nemůžu.
Musíte…
- Haló? - Jsem nahoře.
Kde je Johan?
Je u Marthy.
- U Marthy? - Ano.
To jsou věci, co?
Pamatuješ nás v jeho věku?
Bylo ti sotva 20.
Zapneš mi to?
Hotovo.
Už je to dlouho, co?
Musím se ještě osprchovat. Slíbil jsem Peterovi, že tam budu dřív.
Však ho znáš.
Díky. Přátelé, obchodní partneři, budižkničemové…
Ale vážně.
Jedno je jisté.
Svět se musí změnit.
Pokud má svět existovat i za 50 let, musíme žít novým způsobem.
Ty změny musí přijít ze všech možných i nemožných míst.
A v našem případě to byla Xenia,
která nás s Peterem přesvědčila, že pedagogická fakulta, kterou stavíme,
musí být soběstačná a uhlíkově neutrální.
Až budovu přestaneme používat,
všechny použité materiály se vrátí do přírody.
Taková vize vyžaduje odvahu.
Tak vizionářský a inovativní může být jen někdo, kdo uvažuje neotřele.
A Xenie, ty uvažuješ způsobem,
jakým neuvažuje nikdo, koho znám.
No tak. Pojď se ukázat.
Xenia Mikkelsenová, dámy a pánové, naše hvězdná architektka.
Děkuji vám všem.
- Na zdraví. - Na zdraví. Užijte si skvělý večer.
Tak jo.
Je ti něco?
Děje se něco?
Jsem jen unavená.
Vypadá to dobře, ne?
- Dobrý, ne? - Jo.
- Je ti něco? - Jen jsem toho moc nenaspal.
No jo, to je věkem. Taky to znám.
Kime? Když jste se s Anette rozváděli…
Jak jsi jí to řekl?
Někoho máš?
- Ne. Tak to není. - Kristepane! Ne, já taky neměl.
Aspoň jsem to tvrdil. Není to lehké.
Říct to není snadné. Ale je to tak pro ně lepší.
Pro ženy. Fakt.
Ukončit mrtvý vztah je lepší pro všechny.
- A co Anette? - Teď už se má skvěle.
Ona… Vzdělává se.
Jestli potřebuješ nový začátek, radím ti říct jí to. Na rovinu.
Čím dřív, tím líp.
Zpočátku to není snadné.
Ale časem se to zlepší.
Fakt se to zlepší. Když jsem to vyklopil…
Další dva roky jsem chodil z práce domů s pocitem: „Jo! Jsem volný.“
Bylo to skvělý. Prostě: „Jo! Svoboda! Děkuju!“
- Nekecej. - Je to pravda.
Pitomče. Jseš fakt děsnej.
Leonoro…
Myslím, že potřebuju… trochu času na přemýšlení.
Posledních pár let jsem toho měl hodně a…
Sám sobě jsem se ztratil.
Rozumíš mi?
Říkala jsi, že jsi taky frustrovaná.
Že spolu netrávíme čas…
Johanova nemoc si žádala hodně pozornosti.
Máš někoho?
O to nejde. Jde o nás.
Mám pocit, že už sem nepatřím.
Takže nikoho nemáš?
- Ne. - Včera jsem vás viděla.
V Peterově kanceláři.
Viděla jsem, jak…
Dívala se mi přímo do očí.
Co za člověka tohle udělá?
Já… opravdu…
Omlouvám se, Leonoro.
- Nechtěl jsem. - Že nechtěl?
Vezmeš svou ženu na večírek a ošukáš tam milenku.
Jak dlouho to trvá?
Nechci ti ublížit.
Leonoro…
A nikdy jsem nechtěl.
Víš, že za ten tvůj finanční podvod můžu jít sedět,
i když si s ní utečeš?
Mluvila jsem s právníkem. Jsem komplic.
Pokud tě hned neudám na policii.
Počkej. Ty…
Udělal jsem, co jsem musel, abych zachránil našeho syna. Přišla jsi o rozum?
Co? Zemřel by, kdyby nepodstoupil ty operace ve Státech.
Já navrhovala půjčku.
- To nešlo. - Mohla jsem pracovat.
Říkala jsem ti to. I před 15 lety jsem mohla pokračovat ve své kariéře.
Kariéře? Tak jo.
To by nestačilo, Leonoro. A kdo by se staral o Johana?
Ano. To by mě zajímalo. Co třeba ty?
Ne! Protože jsem musel vydělat ty peníze. Dohodli jsme se.
Přesně tak. Dohodli jsme se.
A já kvůli tomu obětovala svou kariéru.
Pracoval jsi a já se starala o Johana. Udělali jsme, co bylo potřeba. Společně!
Co se mnou teď bude?
Dokážeš toho tolik. Ty…
Můžeš učit.
Učit?
Nevíš, o čem mluvíš.
Nemůžu ani suplovat.
Houslistka mého věku, která 20 let nehrála.
Všeho jsem se vzdala!
Ty se teď lituješ, protože ses zamiloval a chceš všechno opustit.
Musím myslet na sebe.
Jak to myslíš?
Půjdu na policii. Musím.
A co jim řekneš? Udělali jsme to pro našeho syna. Společně.
Nebudu tě tady držet.
Ale nepůjdu ke dnu jako Kimova žena.
Víš, kde pracuje?
V posraným supermarketu.
To nedopustím. Ne po tom všem, co jsem obětovala.
Taky jsem dost obětoval! Pracoval jsem nonstop! Johan dostal mé kmenové buňky!
Ležel jsi dvě hodiny na lehátku.
- Mohl jsem být mrzák. - To myslíš vážně?
Že ses obětoval, protože v nějakém letáčku psali,
že existuje jednoprocentní riziko komplikací?
Já jsem s ním byla a sledovala každý jeho nádech od narození.
A teď jsem spolupachatel zločinu, na kterém ty zbohatneš!
Hele. Jde o peníze?
- Protože můžeme zařídit… - Ne! Nejde o peníze!
Jde o naši dohodu.
Pakt. Ty a já a Johan. Jsme v tom spolu.
Všichni jsme se kvůli té dohodě něčeho vzdali.
Vzdali jsme se i možnosti odejít.
Jestli teď odejdeš, budu myslet jen na sebe.
To je vše. Nedělám to, abych se mstila.
Bude tě Xenia milovat i po pěti letech ve vězení?
Potřebuju tu otázku pochopit.
- Jsem nervózní. - Není na to trochu pozdě?
Řekneme, že jsme zjistili, že jsme udělali chybu.
- Chybu? - Ano. To se stává.
- Pak to… - Ne. Porušili jsme zákon.
Zmanipulovali jsme kurz a vydělali jmění.
Můžeš zjistit, jestli to můžeme vrátit?
- Tvůj podíl zaplatím. - Komu to sakra máme vrátit?
Stlačili jsme kurz, abychom vydělali. Nikoho jsme neokradli.
Vždycky je lepší se přiznat.
- To ty jsi ty peníze potřeboval. - A ty jsi nic nenamítal, že ne?
Promiň.
- Tajíš mi něco? - Ne.
Nic napravovat nebudeme. Budeme mlčet, jasný?
Jo.
Christiane?
Tak jo.
Co s náma teda bude?
Řekl jsem jí to. Hotovo.
- Takže ty a já? - Samozřejmě.
Ty a já.
Christiane, vím, že se to teď moc nehodí.
Můžu mít malou prosbu?
Jistě.
Máma je dnes ve městě se svým přítelem. Není tu často.
- Ráda bych tě představila. - Dnes?
Můžeš?
Jistě.
Miluju tě.
A já miluju tebe.
Bude to skvělá vatra, že?
Je mnohem větší než ta, co měl loni Per a ti kluci.
- Christiane? - Co?
- Vatra. - Ano.
Doma je to na hovno?
No, není to dobrý. Není to dobrý.
Leonora…
Nenechá mě odejít.
O tom nerozhoduje ona, ne?
Něco na mě má.
Vyhrožuje ti?
- To se stalo i mně. - Co jsi udělal?
Vlastně nic. Šla za nějakými starými přáteli.
Podpořili ji, promluvili s ní.
Donutili ji uvěřit v nový a lepší život beze mě.
Ale Leonora skoro nikoho nezná.
- Johan jí vzal všechen čas. - Musí být někdo, komu můžeš zavolat.
Leonora s nikým mluvit nechce.
Ale nemůžeš ji opustit a zároveň být ramenem, na kterém se vybrečí.
Najdi nějakou starou kamarádku, která ji podpoří.
Tati, jak víš, že ho Leonora sledovala?
Díky telekomunikačním věžím.
Poznáme, že jeli každý ve svém autě. Za sebou.
Christian jel do města, aby našel Leonořinu starou kamarádku Kassandru.
Bože můj.
Málem jsem tě nepoznala. Kolik je to let?
- Ani nevím. - Bylo to na křtinách?
- Kolik je Johanovi? - Bude mu 18. Zítra maturuje.
To je šílený. Osmnáct let.
Od té doby jsi s Leonorou nemluvila?
Ani slovo. Nejlepší kamarádky, a najednou nic.
S Leonorou to bylo vždycky všechno, nebo nic.
- Buď jsi byl s ní, nebo jsi neexistoval. - Jo.
Nejde ji jen tak opustit.
Jak to myslíš?
Kdysi měla přítele. Mikea.
- Řekla ti o něm? - Mike? Ne, myslím, že ne.
On totiž…
Umřel.
Aha…
Byla to tenkrát opravdu tragédie.
Nikdy mi o tom neřekla.
Bylo to hrozné.
Spadl z útesu.
Na místě zemřel.
Moc toho nevím. Nebyla jsem tam.
- Ale chodili spolu? - Ano. Byli pár. A pak…
Říkalo se, že se s ní chtěl rozejít.
Že tu noc byl s jinou holkou.
Kdo to říkal?
Však víš. Drby. Bylo to malé město.
Dobře, a co se teda říkalo?
Že ho Leonora strčila…
- To je přece blbost. - Ano.
Podívej…
Muž, kterého jsem si vzala
a měla s ním děti…
Byl 12 let zamilovaný do jiné ženy.
Taky byla vdaná.
Měli takové…
tajné manželství.
Nic jsem nevěděla.
Zamilujeme se. Vezmeme se…
Ale nic o tom druhém nevíme.
Když jsem se rozváděla, dostala jsem dobrou radu.
Rozvod je obchodní transakce.
Peníze, dům, děti.
A na druhé straně dohody
výhrůžky, odhalení.
Kdo řekne co dětem?
Čí je to vina?
Je dobré mít s čím vyjednávat.
Jak se jmenovala ta dívka, se kterou se Mike vídal?
- Prosím? - Zdravím, tady Sonja.
Sonjo. Díky, že voláte.
- Mám jen pár minut. - To nevadí.
Kassandra říkala, že jste někoho viděla, když Mike zemřel?
- Můžete mi o tom něco říct? - Byl to spíš takový pocit.
Pocit.
Tak jo.
A povíte mi, co se stalo?
My…
Měli jsme večírek.
A pak Mike a já, my… Však víte…
- Ano, něco jste spolu měli. - Ano. Byli jsme zamilovaní.
Kam jdete?
- Mikeu. - Co je?
Co jste viděla?
Nevím jistě,
ale měla jsem pocit, že nás někdo sleduje.
Viděla jste Leonoru?
Možná.
Na ten křik nikdy nezapomenu.
Viděla jste ji? Ano, nebo ne?
Ano. Byla jsem si tak jistá.
Ten večer.
Byla to Leonora.
Řekla jste to tehdy policii?
Sonja řekla policii všechno.
Prověřil jsem to.
- Co bylo v policejní zprávě? - Leonoru vyslýchali.
Prý se s Mikem asi rozešli.
Jednou Sonja řekla, že Leonoru viděla.
Pak už si nebyla jistá.
Ale Leonora celý večer cvičila na akademii.
Vyslechli i její učitelku.
Nic nezjistili.
Leonořino alibi sedělo.
Pardon.
Ano.
Na to se napijeme.
Jdeš si zaběhat?
Sbal si věci.
Chci, abys odešel.
Fajn. Ale neudáš mě na policii.
Že ne?
Leonoro, mluvil jsem s tvou starou kamarádkou.
S Kassandrou.
Řekla mi o tvém tehdejším příteli.
O Mikeovi.
Říkala…
že se chtěl rozejít, protože potkal někoho jiného. Sonju.
Ale pak…
náhle zemřel.
Prý jsi ho zabila ty.
Protože se chtěl rozejít.
Úplně ses zbláznil.
- Posloucháš se? - Neříkám… Já jen…
Myslím, že si potřebuješ s někým promluvit.
Potřebuješ pomoc.
To ty pícháš jinou ženskou.
A pak se vytasíš s nějakou báchorkou, že jsem zabila svého přítele.
Je to sprostá pomluva.
To ty potřebuješ pomoc.
Sbalíš se?
Nemůžu. Ne, pokud mě udáš na policii.
Jestli chceš zůstat, musíš to s ní ukončit.
Zavolej jí.
Chci to slyšet.
Fajn. Jasně.
Takže volám policii.
Nemůžeš mě podvádět a pak mě ještě potopit.
Leonoro, přestaň. Prosím, dost.
Proč to chceš?
Proč mě chceš, když ti říkám,
že miluju ji?
Vážně si myslíš, že jde o tebe?
Jde o něco většího, na co už jsi zapomněl.
Jde o rodinu. Takže naposledy, buď jí zavoláš a ukončíš to,
nebo volám na policii. A může za tebou chodit do vězení, jak bude chtít.
Leonoro…
Prosím tě.
Tak udělej to!
Ahoj Christiane.
Máma z tebe byla nadšená.
- Ahoj Xenie. - Skoro tě neslyším.
Ahoj.
- Christiane? Jsi tam? - Já…
Christiane? Jsi tam?
Já nemůžu.
Já vím. Vím, že to k tobě není fér.
Ale…
Ale já ji miluju.
Jako nikdy nikoho jiného.
- Vypadni. Běž. - Nemám…
- Pusť! - Padej.
- Uklidni se, Leonoro. - Vypadni! Odejdi! Hned!
- Vypadni! - Uklidni…
- Vypadni! - Leonoro! Mysli na Johana.
Co Johan?
Už s tebou nikdy nepromluví. Nikdy!
Na čí straně asi bude?
Padej!
Na! Vyměníme si auta.
Odteď je to můj mercedes. Můj dům. A můj syn.
Zvířata jsou stejná.
Když není jiná možnost.
Když je zahnané do kouta…
zaútočí.
Podle mě jel nejdřív do kanceláře.
Nechal tam mobil. Ujistil se, aby ho viděly uklízečky.
A tak podobně.
Na zločin z vášně to zní dost důmyslně.
Někteří to dokážou.
I když jsou zoufalí a o všechno přišli,
dokážou si zachovat chladnou hlavu. Jde o přežití.
Je to instinkt. Všechny emoce jdou stranou, až na jednu…
Nenávist.
AUTOMYČKA
Mrcha zasraná.
- Zdravím. - Zdravím.
Ještě jste tady?
- Potřebuju kafe. Pracuju celou noc. - Dobře. Dobrou noc.
- Dobrou. - Dobrou.
Ahoj, tati.
Ahoj. Jsi doma?
Jo. Zítra mám maturitu.
Fakt?
Jo. Všechno v pohodě?
Jo, jasně.
Na to bych se měl ptát já tebe. Máš zkoušky a tak.
Pak si…
- Nasadíš maturitní čepici. - Jo.
Viděl jsi mámu?
- Je ti něco? - Ne. Byl to dlouhý den. Jdu do sprchy.
Tak jo.
Co tady děláš?
Co se děje?
Co je ti?
Rozmyslel sis to?
A ukončil jsi to s ní?
Co tě přimělo?
Já…
- Ahoj, mami. - Ahoj, zlato. Nevěděla jsem, že jsi doma.
- Jak dlouho už tu jsi? - Pár hodin.
Je to zítra v deset.
Budu tam. Jsi v pohodě?
- Nemáš hlad? - Ne, mami. Nic nechci.
Tak jo.
No. Dám si sprchu.
Jsem naprosto vyřízená. Moje nová trasa má skoro 20 kilometrů.
- Máš novou trasu? - Ano. V lese. Je to nádhera.
Vždycky nám to spolu šlo, ne?
Ano.
Třeba bys chtěl něco vyzkoušet.
Něco nového.
Jak to myslíš?
Můžeme si něco koupit.
Třeba nějaké hračky.
Chtěl bys?
Jo.
Proč ses vrátil?
Můžeme si o tom promluvit zítra?
Byl to…
náročný večer pro nás oba.
Chceš mě ještě?
Ano.
Johan je vedle. Pořád je vzhůru.
Chci cítit, že to myslíš vážně.
Žes na ni zapomněl.
Promiň. Promiň, můžeme…
Dej mi čas, jo?
Mohl bych tě… jenom obejmout? Nevadí?
Pojedeme máminým.
Jak to?
- No, protože… - Hej…
Ani se s mámou nerozloučíš?
Spěchám.
I tak ti snad můžu popřát hodně štěstí, ne?
Jo.
- Hodně štěstí. - Díky.
Vracím. Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
Víte, že včera v noci někdo přejel nějakou ženu?
- Cože? - Na tom nebezpečném úseku za zatáčkou.
- To je hrozné. - Tati. Jedeme.
- Musím… - Jasně. Uvidíme se později.
- Není to hrozné? - Přímo v zatáčce?
- Ano. - Včera v noci?
Ano. Nebylo to tak pozdě.
Řidič prý ujel. Jak to někdo může udělat?
- Koho přejeli? - Matka tří dětí si šla zaběhat.
- Není to hrozné? - Ano.
Obvykle tady taky běhám.
Ano. Dobře. Ano. Ne.
Ne, to nemusíte. V pořádku. Ano. Dobře, zatím.
Holgere, déšť všechno spláchl, pošlu laborku domů.
Tys ji viděl?
Mluvil jsi s ní?
To až později. Na oslavě maturity jejich syna.
ZATRUB A NAPIJEME SE!
1 ZATROUBENÍ = DOUŠEK 3 ZATROUBENÍ = DO DNA!
Řekni, zmenšila se mi hlava?
Tvoje sedí líp.
Taky ti víc sluší.
- Kdes je našla? - Ve sklepě.
- To bude Peter. Můžeš? - Jo.
Christiane? To je policie.
- Zdravím. - Dobrý den.
Obcházíme sousedství v naději, že najdeme někoho, kdo nám pomůže.
Ano. Jde o tu přejetou ženu.
- Aha. Ano. - Ano.
Byli jste předevčírem o půl jedenácté v noci doma?
Předevčírem?
Nebyl to ten večer, co jsi přišel pozdě? Myslím, že Johan říkal…
Ano. Pracoval jsem do noci v kanceláři.
V kolik jste přišel domů?
- Už bylo tak… Kolik? - Já nevím.
Haló? Bylo otevřeno.
- Petere. - Kde je můj kmotřenec?
Je venku. Johane, podívej, kdo je tady.
- Čau, kámo. - Ahoj!
- Gratuluju. - Viděl jste něco?
- Ne. - Nebo něco slyšel?
Bohužel ne.
- Zavolejte, kdybyste si něco vybavili. - Jo. Vyprovodím vás.
- Užijte si oslavu. - Díky.
XENIA: ZAVOLEJ MI.
PROČ MI TO NEBEREŠ?
ZAPOMEŇ NA TO. JESTLI TO CHCEŠ TAKHLE…
- Co se děje? - Co?
Vypadáš trochu…
Byl to ten večer, kdy jsem to ukončil s Xenií.
Nechtěl jsem jim to říkat, aby ji taky nevyslýchali.
Byl jsi ten večer s ní?
Jen krátce a pak jsem jel domů. Říkal jsem ti to.
- Myslela jsem, žes jí volal z auta. - Jedeme dál.
Musíme zazpívat. „Děkuju rodičům.“ Pojďte!
Díky rodičům.
Díky za Johana a pivo.
Jdeme se napít. Jdeme se napít.
Pozvracíme každý keř.
A budeme pít, dokud budeme stát.
Za starými sloupy.
CHYBÍŠ NÁM
MILUJEME TĚ
MÁMA V NEBI
Ano.
Fajn. Díky. Ano, chápu. Ale nejdřív potřebuju vaše jméno.
- Chtěl bych se… - Nevidíte, že nemám čas?
Musíte počkat.
Posaďte se.
Ano. Jak jste to říkal?
A v kolik to bylo hodin? Aspoň přibližně?
Ano. Dobře. Ale… Ano.
Ale když napíšeme mezi 9:30 a 11, tak by to…
JOHAN: SUPROVÁ OSLAVA, TATI. DÍKY ZA VŠECHNO.
Policie stále hledá řidiče, který ujel od smrtelné nehody.
Konkrétně jde o bílou dodávku
s údajně rumunskou poznávací značkou.
Policie se obává, že řidič uprchl ze země.
Máte-li jakékoliv informace,
které by mohly při pátrání pomoci, obraťte se na policii.
Vláda a spřízněné strany se dohodly…
Nepochopil jsem, proč Leonora začala Christiana podezírat.
Ale nějak na to přišla.
Pamatujete, jak jste mi prodal tu kartu?
Vy jste ta počtářka.
Ano. Vložila jsem 200 korun a koupila mytí gold za 79.
Takže tam mělo zůstat 121 korun. Ale nezůstalo.
- Použila jste tu kartu dvakrát. - Ne.
Poprvé to bylo 15. v 9:27. Podruhé 17. ve 22:18.
Minulou středu?
Johane?
Christiane?
Můžeš sem nahoru?
- Kde je Johan? - Venku. S Marthou.
Dobře, musím s ním…
Chtěla jsem umýt auto.
Nechápu, jak jsi ho tak rychle zašpinil.
Na kartě ale nebyly peníze.
Tu kartu jsem ve středu večer nepoužila.
Víš co?
Byla jsem tak neústupná,
že mi pokladní našel záznam z kamery.
Poslal mi soubor.
Podívej.
Chtěl jsi mě zabít.
Měla jsem to být já.
Potřebujeme vyzvednout něco… Co se děje?
- Vypadáš divně. - Ahoj.
Musím mluvit s mámou. Můžeš počkat venku?
- Volal doktor? Jsem zase nemocný? - Ne. Hele. Jen s ní potřebuju mluvit.
- Běž. - Rozvádíte se?
Mami? Jsi v pořádku?
Ahoj.
- Co je? - Ahoj, Martho.
Dobrej.
Jdeme.
Stůj.
Nepřibližuj se ke mně.
Soused je na zahradě. Budu křičet.
Ne, Leonoro. Nechci… Můžeš se uklidnit?
Uklidnit?
Chtěl jsi mě zabít.
- Ne. - Ty…
- Zabil jsi nevinnou ženu. - Ne. Ne, já…
Volám policii.
Počkej. Můžeme si o tom promluvit? Můžeš chvíli počkat?
Nebyl jsem… Počkej. Můžeme…
- Haló? - Počkej chvíli. Já…
Tady Leonora Holmová. Včera jste byl u nás doma.
- Dej mi ho… - Kvůli té přejeté ženě.
- Promluvme si. - Ano, číslo popisné 23.
Zdravím. Žena říkala, ať zavoláme.
To já jsem…
tu noc viděl dodávku.
Ano, byla cizí. Asi rumunská. Pardon. Můžu vám zavolat později?
Počkej.
- Dej mi můj mobil. - Neslyším tě.
- Potřebuju mobil. - Neslyším tě.
- Můžeme jít dovnitř? Prosím. - Do toho domu s tebou nevejdu.
- Leonoro. Uklidni se. - Chtěl jsi…
- Tys… - Můžeme…
Promiň. Mysli na Johana.
Myslels na Johana, kdyžs mě chtěl zabít?
Že by zůstal bez mámy?
Tady Leonora. Prosím, zanechte vzkaz.
Kurva!
Tati, co se děje?
Tati…
Mám tě rád. Víš to?
Víš to, že jo?
Co se děje?
Můžeš pro mě něco udělat?
- Co? - Běž do pokoje a počkej.
Proč? Kdo to klepe?
Udělej, co říkám.
Udělej, co říkám, jo?
Běž.
Můžeme dál?
Šlo by to venku?
Můj syn je doma. Rád bych ho ušetřil.
- Volala nám vaše žena. - Ano.
Takže to auto mělo cizí značku?
Ta dodávka.
No, já…
viděl jsem ji koutkem oka.
Bylo tu v okolí tolik vloupání, že si dáváme pozor na cizí dodávky.
Odkud byla?
Ta dodávka.
Nevím jistě. Myslím, že z Rumunska.
Co vás k tomu vede?
Ta poznávačka.
SEJDEME SE V L'EPUISETTE VE 21:00
Co je na rumunské značce?
„RO“. Je tam „RO“.
Vím, co si myslíš. Vypadal hrozně provinile.
Ale chybělo mi to nejdůležitější: důkaz.
Je ti jasné, proč se scházíme tady?
Posledních pár hodin pořád přemýšlím.
Zvážila jsem všechny tvoje zločiny na…
Jak tomu říct…
Na vahách spravedlnosti.
Pro ty tři děti bez matky by bylo nejlepší,
kdyby tě zavřeli na doživotí.
- Ano. - Ale já nejsem soudce.
V první řadě jsem Johanova matka.
On je jediná dobrá věc v mém životě. Všechno jsem obětovala, aby se měl dobře.
Když půjdeš do vězení
za podvod a vraždu, bylo to všechno zbytečné.
A je tady další problém.
Jsem už navždy v ohrožení.
Co?
Chtěl jsi mě zabít. Zkusíš to znovu.
Ne. To ne.
Ne. Já nejsem…
Udělal bych cokoli, abych to změnil.
Leonoro. Co mám udělat?
Udělej jí to, co jsi chtěl udělat mně.
Xenii. Dokud žije, můj život je v ohrožení.
Protože jsem hrozba. Pro tebe.
Promiň, nerozumím tomu. Chceš, abych… Musím…
To ne, Leonoro.
Byl jsem v tu chvíli mimo sebe.
Rozumíš? Tvoje výhrůžky, že mě udáš…
Nikdy bych tě neudala.
Nechtěla jsem prohrát. Ne takhle. Ne proti ní.
Slibuju, že na tebe nikdy nevztáhnu ruku.
Jde mi jen o Johana. Jak ho zachránit.
Jedině tak, že jí uděláš to, cos chtěl udělat mně.
To břemeno poneseme oba. Bude to náš projekt.
Předtím to byl jen tvůj projekt. Zbavit se mě.
Teď se zbavíme jí a hrozby pro náš vztah.
Budu spolupachatel.
Protože o tom vím.
Bude to naše tajemství.
Dost. Přestaň s tím.
Nech toho.
Proč to vůbec říkáš? Copak ses úplně zbláznila? Nebudu…
Mysli na Johana. Jen by to zvýšilo riziko, že mě odhalí.
A odnesl by to Johan.
Přišel by o nás oba, to by mu zničilo život.
Nedává to smysl.
Podívej. Poslouchej.
Přestaň. Leonoro, to, co říkáš, nedává smysl.
Na tos měl myslet, než ses pokusil zabít jeho matku.
Jde jen o to dobře to naplánovat.
V tom jsi dobrý, jak se ukázalo.
Potřebuješ alibi.
Jako já tenkrát.
Tu noc, kdy Mike spadl z útesu.
Věděla jsem, že někoho má.
Cítila jsem to.
Stál tam. Hned na kraji.
Nevypadal vyděšeně.
Vypadal…
překvapeně.
Ahoj.
Chystám se na noc zamknout. Zavřeš okna, než půjdeš?
- To zase jen hádáš, že jo? - Vážně?
Dávej pozor.
Leonořina učitelka ji celý večer slyšela, ale neviděla.
Zvuk jako alibi.
Voilà.
Máte královské apartmá.
Náš nejlepší pokoj.
- To je nádhera. - Ano.
- Potřebujete ještě něco? - Do kdy je otevřené wellness?
- Do 22:30. Máte spoustu času. - Díky.
Připravený?
Ať tě nikdo nevidí odsud odcházet.
- A Christiane? - Ano.
Načasování.
Ta zpráva. Musí to vypadat jako násilné vloupání.
To zvládneš, zlato.
Jednou už jsi to udělal.
Pamatuješ?
To je nádhera. Tohle přesně potřebujeme.
Je čas.
- Ahoj, můžu dál? - Vypadni.
Xenie.
Už nechci. Celou věčnost ses neozval. Je konec.
Můj jediný syn právě maturoval. Leonora se totálně sesypala.
- Dej mi šanci. - Sni dál, Christiane.
Nejsem žádná tvoje hračka. Vypadni.
Co to sakra děláš? Přeskočilo ti? Nech mě!
Miluju tě.
Xenie?
Nikoho jsem nemiloval jako tebe.
Jsi v pořádku?
Ahoj, Xenie. Slyšel jsem rozbité sklo.
Ne. Nic se nestalo. Jsem jen nešikovná.
- Dobrou. - Tak dobrou.
Volám z královského apartmá. Chtěli bychom si něco objednat na pokoj.
Dobře. Jako předkrm bychom si dali krevety.
Počkejte, manžel volá z koupelny.
Rozmyslel si to. Chce raději gazpacho.
Kde jsi sakra byl?
Stalo se toho spousta.
Dáš mi něco k pití?
Co si dáš?
To, co ty.
DRAHÁ XENIE
Christiane.
NEMŮŽU. PROMIŇ. MOJE RODINA JE PRO MĚ VŠECHNO.
- Pojďte dál. - Tady pokojová služba.
To bylo rychlé. Pojď z vany, Christiane! Je tu večeře.
- Podepíšete mi to? - Ano.
- Díky moc. - Dám vám spropitné. Moment.
Christiane?
Potřebuju spropitné pro číšníka.
Něco budu mít v kalhotách. V těch šedých.
- Jsou na posteli. - Dobře.
- To opravdu nemusíte. - Už to mám.
Dobře…
Mockrát děkuju. Dobrou chuť.
Cítila jsem to.
Tvůj pohled.
Nikoho krásnějšího jsem nikdy neviděl.
Xenie?
Všechno v pořádku?
Hej!
Jsi v pořádku?
Věděla jsem, že to nedokážeš.
- Ahoj. - Ahoj.
V celém domě bylo podezřele málo DNA a otisků prstů.
Postel byla čerstvě povlečená.
Její počítač, peněženka a mobil byly pryč.
Dostali jsme přístup k posledním zprávám.
Víš, co se tam psalo?
„Drahá Xenie. Nemůžu. Promiň.
Moje rodina je pro mě všechno.“
To psal nějaký strašpytel.
Byl to on?
Christian Holm.
Leonoro.
Zlato, jsi doma.
Když nebudeš vědět, co říct, nech mluvit mě.
Tak pojď.
Máme na sebe štěstí, co?
Jak vám můžeme pomoct?
Christiane, jde o ženu, se kterou pracujete.
Xenia Mikkelsenová.
Možná bychom si měli promluvit v soukromí.
Ne, to je v pořádku.
Zdá se, že se někdo vloupal ke Xenii do chaty.
Soused slyšel podezřelé zvuky.
Teď po ní není ani stopy a je pohřešovaná.
Vyšetřujeme každého, kdo s ní byl v kontaktu.
Nic o tom nevím. Je mi líto.
Ale vy jste s ní byl v kontaktu?
- V neděli? Ano.
Rozešel jsem se s ní.
Měli jsme poměr.
Jak dlouho?
Něco přes rok.
S Christianem jsme spolu 20 let.
Náš syn byl velmi nemocný. Bylo to těžké.
Oba jsme měli bokovky.
Vzestupy a pády jsou v tak dlouhém manželství přirozené.
Nevím, jestli to chápete.
- Jste ženatí? - Ano.
Žena mi loni zemřela.
V neděli v noci jste poslal Xenii zprávu.
- Kde jste byl? - Byli jsme na wellness pobytu.
V rezortu Kongebrogaarden.
Můžete si to ověřit.
Ano.
Co myslíš?
Je naživu?
Někdy se lidé objeví i po 20 dnech.
Ano. Někdy i po 20 letech. Ale já se ptám…
jestli Xenia žije?
Ne.
Ale proč se zbavovat těla,
když jde o loupežnou vraždu?
Tělo by vedlo k vrahovi?
Kdyby zrovna měli sex.
- Pročešeme malé přístavy na pobřeží. - Jasně. To tělo najdeme.
A psi ať prohledají okolní lesy.
Už odjeli.
Zvládneme to. Společně.
Pro Johana.
A pro nás.
A co to tělo?
Přesně.
Kde je sakra to tělo?
Jak daleko je jezero?
Asi tak kilometr tudy.
To je s tělem dlouhá cesta. Našli bychom stopy.
Dobře, rozdělíme se.
Vy jděte k silnici a my půjdeme k jezeru.
To jsou policejní psi. Hledají tu pohřešovanou ženu.
Zapálíme oheň?
Ani náhodou. Je teprve osm. To je moc brzo.
- Předpověď hlásila déšť. - Jo. Později.
Proč ho nezapálíš ty?
Hej, kámo.
Počkej. Nemůžeš to zapálit beze mě.
- Chci to stihnout, než začne pršet. - Tak jo. Fajn.
Christian chce zapálit oheň.
Na zdraví, tati.
Klid.
Pojďme podél břehu.
- Podej mi benzín. - Jasně. Bože, tady to smrdí.
Asi se nám tam připletlo pár ježků.
Vypadá to dobře.
Ještě jeden.
- Klid. - Prohledáme břeh.
Nemáš zapalovač?
Nemám. Zkus škrtnout několik najednou.
Pojďme dál.
Holgere, tohle nikam nevede.
Milujeme naši zemi.
Ta požehnaná vánoční světla.
Hvězda na stromě, jiskry ve všech očích.
Na jaře všichni ptáci nad poli a břehy
mění svůj hlas ve švitoření.
Tvé slovo je naše píseň napříč všemi cestami a ulicemi.
- Promiňte. Můžu se taky podívat? - Ano, jistě.
Tati, i když takhle spálíš tělo, zůstanou kosti.
- Kosti se rozloží při 1200 stupních. - Jo.
Ale teď máš něco, co se vejde do tašky. Zbytek je pryč.
PRODÁNO
Ahoj.
- Je načase. - Konečně.
Loď ze Zélandu měla zpoždění. A co vy? Jste připravení?
Ano. Táta se mi to celou dobu snažil rozmluvit.
Jsi takový romantik.
Jsem realista.
Pro lidi je svatba začátek štěstí.
Neříkám, že to tak nemůže být. Ale může se toho stát tolik.
Měj na paměti, že třeba kráčíš do náruče svého budoucího nepřítele.
Jak vypadám?
Broučku, jsi ta nejkrásnější žena na světě.
Žádný muž na této zemi si tě nezaslouží.
Poslouchalas mě vůbec?
Jen říkám, že láska je mnohem nebezpečnější, než se jí přisuzuje.
Jakmile tam vstoupíš, může se stát cokoli.
Jsi na to připravená?
Ano.
Jsem připravená.
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová