Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Зараз 2015 рік, і люди досі вважають шлюб
свого роду головним досягненням для жінок.
У цю пастку я не потрапила.
…люди люблять відчувати ніж у руках.
А поринула з головою.
Професійні кухарі надають перевагу…
Зазвичай я не захоплююся ножами,
але я беру шлюб за півтора місяця, тому ми й тут.
-Значить, він гостріший? -Страшенно гострий.
Він недешевий, але має найкраще лезо.
Малий, ми не можемо почати подружнє життя з поганими лезами.
Отже, ви хочете вибрати ніж, який зручно лежатиме в руці.
Що скажете про «Цвілінґ»?
Отямся, психопатко.
Цей важчий.
А вона тямить.
Думаю, мініатюрній жінці як ви, буде легше впоратися з «Міябі».
Я шість років відмовлялася від обіду,
щоб цей балагур назвав мене мініатюрною.
Мініатюрними називають невисоких і товстих дівчат.
Я точно знаю. Я колись була такою.
Напиши мамі.
-Скажи, що ми в реєстрі. -Гаразд.
Люк Гаррісон Четвертий гравець Д1 з лакросу в Колгейті,
кайтсерфер на Нантакеті,
і катається на лижах у Вейлі, бо Аспен спаскудився нуворишами.
Він називає мене «малою» в найкращому сенсі.
-Ходімо, мала. -Так.
Раніше він мав право одружитися з білявою норвезькою спадкоємицею
з гендерно-нейтральним іменем, як Лендрі чи Дейвон,
яка за кілометр відчує мою аферу.
Слухай, а може на піцу?
Хто ти і що зробила з моєю нареченою?
Я не з багатої родини,
але маю те, що не покрити трастовим фондом —
перевагу.
У світі Люка багато не треба.
Любити свою роботу, ненавидіти навіть милих дітей,
мати трагічні секрети
і бути безкінечно вдячною, що Люк знає про них і досі кохає мене.
Мама питає, чи надіслані запрошення.
Щойно я затверджу шрифт.
-Щойно затвердиш шрифт? -Так.
«Щойно Ані затвердить шрифт».
Дякую.
Вона каже, треба їх надіслати за шість тижнів.
-Боже, лишилося 6 тижнів? -Так.
Лишилося шість тижнів.
Ви закінчили?
-Так, решту можна в коробку. -Авжеж.
-Туалет. -Гаразд.
Якось мене назвали звіриною.
Хибний рух — і Люк теж це побачить.
Можете це забрати. Дякую.
Боже. Що сталося?
Офіціантка розлила газованку на піцу й на сукню.
О ні.
Усе буде добре, мала. Гаразд?
Ходімо, допоможу.
Любий, кохаю тебе.
-Боже. Оце я наїлася. -Ти майже нічого не їла.
Гаразд, може, я дещо від нього приховую,
але ні з ким я не почувалася так безпечно.
Пишаюся, що ти їси вуглеводи.
Я хочу бачити, як кожен із вас стікає потом.
Нема нічого такого, що б ви не могли робити ще 10 секунд.
Дев'ятнадцять хвилин? Декому потрібно на роботу.
Не мені, але декому.
Сьогодні не можна запізнитись.
У тебе сьогодні зустріч з режисером?
Так.
Гаразд, ти не спізнишся під моїм наглядом.
Нелл Разерфорд опікується мною з першого курсу.
Знаю, ти не їздиш на метро.
Боже, ні. Я справді ненавиджу це.
Гаразд. Я з тобою.
Нелл — натуральна білявка з трастовим фондом.
А я була дитиною на фінансовій допомозі.
Нас дратує наше походження.
Твоя мама приїде на вихідних?
О так.
Вона тричі була в TJ Maxx
у пошуках наряду для Saks Fifth Avenue на П'ятій авеню.
Ого, а протилежна легенда?
Гаразд, гадаю, це найбільш про тебе.
Що? Only You Pro?
Ти б обрала цей?
Я не одружуся, доки жінка не стане президентом,
тож певно скоро дізнаємося.
Я досі боюся, що роблю помилку.
Що береш шлюб?
Ні. Що Only You Pro — шрифт брудної хвойди,
яка не вміє передати сільничку й перечницю разом.
Боже, розпусного шрифту не існує. Немає такого.
Боже, важко дихати.
Господи.
Усе гаразд.
Боже.
Це нормально. Таке постійно трапляється.
Затримка спричинена потягом перед нами.
Дякую за терпіння.
Усе гаразд? Отак. Бачиш?
Наступна зупинка «34 вулиця–Геральд-сквер».
Рухаємося.
-Боже. -Добре.
Елінор Вітмен. Перейшла з «Атлантику»
піднімати журнал, заточений на сексі, де я працюю.
Як вихідні?
Я ніби пробігла півмарафон по «Вільямс-Сономі».
-«Вільямс-Сонома»? -Так.
Запишися на кілька продуктів «Скаллі-енд-Скаллі», якщо зможеш.
Сім'я Люка точно оцінить.
Чорт, «Скаллі-енд-Скаллі»?
У захваті від «Скаллі-енд-Скаллі».
У мене бра в спальні звідти.
Елінор вміє писати на такі серйозні теми,
як різниця у зарплатах і жінки в Афганістані.
У мене ж інша, не менш важлива тема.
Твій голос, міс ФаНеллі,
просто незрівнянний.
Болять щелепи після прочитаного.
Ось що продає наш журнал.
Вочевидь чоловіче задоволення має глобальне значення.
«Американський журнал громадського здоров'я»
виявив, що торік 30% з тих, хто пережив сексуальне насилля,
мали заплатити по 940 доларів за власні аналізи.
Не кожній це по кишені.
Тому пропоную назву:
«Справжня ціна сексуального насилля».
Лаванда. Гидота.
А якщо «Коли твоє зґвалтування коштує більше за оренду»?
А це наш квиток на шоу «Сьогодні».
Міс ФаНеллі, дайте мені щось брудне, щоб триматися на плаву.
Гаразд.
Подивимось, брудне…
Нове дослідження в «Журналі кінезіології» виявило,
що носове дихання оптимальне для спортивних результатів,
і до нього вдаються топспортсмени світу.
Тож: «П'ять тижнів до олімпійського мінету:
дихай як топспортсмен
і переплюнеш колишню по тривалості й глибині».
У списку моїх благ ти згадана двічі.
-Проєкт до кінця тижня? -Так.
Дякую всім.
Ходімо зі мною.
Твоє ім'я буде на титулі «Нью-Йорк Таймс».
Під моїм, але це краще за міксер як весільний подарунок.
Я так близько до того, щоб стати Ані Гаррісон,
старшим редактором «Нью-Йорк Таймс»,
людиною, вартою поваги оточення.
Відмова від обіду дозволяє мені користатися офісом Елінори за потреби.
Колись у мене буде кутовий кабінет з нестерпною вітриною
престижних і відверто фалічних нагород.
А поки що я вдаю із себе поважну.
Каблучка належала бабусі Люка.
Вибачте, його бабуні.
Він сказав, що я можу натомість обрати діамант,
як роблять усі дівчата.
Саме тому я ніколи цього не зроблю.
Я маю намір зробити чітку заяву.
Це сімейна реліквія.
Ми не просто багаті. Ми з багатого роду.
Ваш хід.
Вітаю, Ані. Радий знову вас бачити.
Вибачте, що мусили приїхати в Мідтаун.
Кеті, дуже дякую.
Нагадай Бенджаміну про фото до статті про зарплати?
До якої статті?
Щойно вигаданої мною, щоб справити враження.
Спитай Пенелопу.
-Прошу, сідайте. -Дякую, що знайшли час.
Знаю для вас документальний фільм зараз не на часі,
але сталися суттєві зміни з часів нашої останньої розмови.
Ваш колишній однокласник, Дін Бартон, дав згоду на інтерв'ю.
Опануй себе, ФаНеллі.
Певно не секрет, що в нього виходить книга.
Ви певно бачили його літню промову в Конгресі.
Якихось 200 разів.
Ні.
Це був заклик посилення контролю зброї в Пенсильванії.
Твоя каблучка. Покажи її йому.
Боюся, цього літа я була зайнята плануванням весілля
та пропозицією журналу щодо кампанії Гіларі.
Не уявляю, як це, коли вас допитують про таке
через стільки років.
Ви вижили в найкривавішій шкільній стрілянині.
І вона досі викликає інтерес у громадськості,
бо ви лишили багато запитань без відповіді.
Люди хочуть знати, ви герой чи спільник?
Я тут ні до чого.
-Чому Дін каже зворотне? -Не знаю.
Не хочете подати свою версію?
Міс ФаНеллі. Бачу, як удома.
Прошу 3-5 заголовків для статті про одночасний оргазм
до мого повернення.
Лоло Вінсент — головний редактор «Жіночої Біблії».
Аарон Вікершем — незалежний режисер.
Точно. Я бачила вашу короткометражку на кінофестивалі в Торонто.
Ви наш сексуальний хлопець грудня?
Я працюю над документальним фільмом про насильство в школах.
Хотів би поговорити з…
Не кажи цього.
…ТіфАні.
Завжди забуваю твоє ім'я.
«Ані» потужніше.
Останній рік моя команда
вивчає інцидент у вашому коледжі.
Я не прагну вас засмутити цим,
але ми виявили геть інший бік історії.
Повірте, я шукаю лише правду.
Даю слово, що наша робота не завдасть вам шкоди.
Усе заради гучної історії.
Вибачте, але ви не можете мені це обіцяти.
А якщо я скажу, що вірю вам, Ані?
Дякую.
ДІН БАРТОН
ЗОБРАЖЕННЯ ДІНА БАРТОНА
ДІН БАРТОН ЗВИНУВАЧУЄ ФАНЕЛЛІ В ПРИЧЕТНОСТІ ДО СТРІЛЯНИНИ В ШКОЛІ
ТІФАНІ ФАНЕЛЛІ — ТРЕТЯ ПІДОЗРЮВАНА
ДІН БАРТОН — ПРО НЬОГО
ДІН БАРТОН БІО — АВТОР — АКТИВІСТ
ДІН БАРТОН ВИЖИВ У СТРІЛЯНИНІ КОЛЕДЖУ «БРЕНТЛІ» 1999 РОКУ
Ніби замок, ТіфАні.
Завжди думала, що в Мейн Лайн їздять на кращих машинах.
Такий пихатий район.
Мамо.
Сто відсотків студентів, які отримали цю літературну стипендію…
вступили до першокласних університетів.
Знаю, що для тебе я заїжджена платівка, але люди з коледжу
лишаться надовго в твоєму житті, ТіфАні.
І це не рівень людей державного коледжу.
Гаразд, мамо.
Ну от! Це початок!
Бувай.
Ти вже найгарніша дівчина коледжу.
Мамо!
Перші тижні в шанованому коледжі «Брентлі»
я вивчала контингент.
Там були популярні діти…
-Привіт.
…розумні діти
і всі решта.
А ще крутий викладач, що одразу помітив мій талант.
«Голдена ми називаємо ненадійним оповідачем,
чиїй версії правди не можна довіряти».
Це рядок з надзвичайного твору ТіфАні ФаНеллі.
Ласкаво просимо в «Брентлі». Вітаю.
Вона геній з пляшки, крихітко
Припини.
Дякую.
Єдине, що мали вони і не мала я:
походження.
Гей, Гіларі.
-Привіт, Діне. -Візьми желейних рибок.
Не хвилюйся, я допоможу.
Не користуйся підносом.
-Дякую. -Авжеж.
Гаразд.
Ходімо, сідай з нами.
Ліаме.
Пейтоне, візьми.
-Привіт, дівчинко. -Привіт.
-Як справи, ТіфАні? -Чорт, уже забив її собі.
Я показав їй, де лінгафонний кабінет.
-Що я тобі винен, Фініш? -Фініш?
Тіф-Фініш.
Не хвилюйся.
Тільки Дін дозволив би пригостити себе комусь на фіндопомозі.
Це літературна стипендія.
На яку претендують лиш малозабезпечені.
Лів…
І хоча ти прапраправнучка Джона Рокфеллера,
та все ж поступилася в конкурсі творів за Селінджером…
Гаразд.
Олівія мусила змінити прізвище з Рокфеллер на Каплан
через загрозу викрадення.
-Це їй важко далося. -Боже.
Фініш, стережися цього чокнутого.
Жуй свої желейні рибки, Діне. Який же ти козел.
…контроль зброї. Вони порівнюють це зі спробою забрати в них зброю.
Я був одним з них, Рейчел,
доки не зрозумів, що цей законопроект
зазіхне на мої конституційні права.
Але це гарантувало б, що зброя, що пошкодила мій спинний мозок,
була б зареєстрована, у безпечному місці,
подалі від рук небезпечних, психічно-нестабільних людей, які…
Нащо це дивитися?
Ми щиро вам вдячні…
Знову дзвонив той режисер.
Що йому треба?
Дін дав згоду на документалку.
Чудово.
Це остання спроба вмовити і тебе.
Ти — суть. Ти ніколи не давала офіційних заяв.
Ти йому потрібна.
Слухай.
Зроби це, якщо тобі це потрібно.
Але не треба захищатися ні переді мною,
ні перед тими, хто тебе знає.
Байдуже, що думають інші.
Легко казати, коли тебе всі люблять, Люку.
-Хочеш гарні новини? -Так.
Оферту по Лондону підлаштовують під нас обох.
Фірма Люка хоче заплатити йому купу грошей за переїзд у Лондон,
я буду боса й вагітна через рік.
Джон сказав, там шості в світі програми для магістрів мистецтв.
Припини, Люку.
Ти знаєш, ці програми — для білих дівчат, яким не платять за написання.
Думав, ти зрадієш.
Просто Лоло сьогодні сказала, що переглядає контракт
з «Нью-Йорк Таймс».
Вибач, Ані, але скільки разів ти це чула?
Поки нема пропозиції — це несправжнє.
Лондон — справжній.
Це справжня можливість для тебе.
Гаразд, я подумаю.
-Подумай. Я на пробіжку. -Добре.
Поглянь на це як на новий старт.
ВІТАЄМО НА ШКІЛЬНОМУ БАЛУ «БРЕНТЛІ» ОСІНЬ 1999 РОКУ
-Гаразд. -Ти зможеш.
Дивіться.
Боже мій.
Ліам ніби танцює шлюбний танець.
Він зараз такий класний.
Воруши ногами!
Гей, Пейтоне, дивись.
Гей.
-Якого біса? -Розслабся.
Ти якийсь дивний. Відвали від мене.
-Спокійно. -Цей придурок.
-Припини. -Я його вб'ю.
Гей.
Він такий милий!
Артуре, я так можу завагітніти.
О так. Вашим дітям буде потрібен репетитор.
Чому мені здається, що ти зробив щось безумне?
Ти ж обіцяв сьогодні без дурниць.
Що ж, обіцянки треба порушувати, мон шері.
У нього фляга. Ходімо.
О, Артуре.
Артуре, припини.
Негайно ходи зі мною.
Ходімо.
Гіларі!
Ходімо.
Не зупиняйся.
Дівчата.
Якщо покинете школу, я дзвоню вашим батькам.
Мама знає, що я їду до Діна. Вони з місис Бартон найкращі подруги.
-Так. -Тіф там переночує.
-Подзвоніть мамі Гіларі, якщо хочете. -Так.
Так, моїй мамі.
Так, я тут.
Давай. Ходімо.
Привіт!
-Вітаю, м-ре Ларсон! -Не треба!
Не роби цього!
Він подзвонить мамі.
Класна пісня!
їй пасуватимуть бретелі.
Їй усе пасуватиме.
Навіть якщо зменшити груди, у неї широкі плечі.
Виходь за мене.
А пояс?
Тобі потрібні прикраси абощо, бо це так нудно.
Якби ти почекала п'ять секунд, то не довелося б гнобити мою сукню.
Я не гнобила її сукню. Ви чули, що б я гнобила її сукню?
Хочете, щоб вона була разючою.
Нелл розуміє.
Я недавно дивилася «Одягнися до весілля»,
і в дівчини в шоу
була тюлева спідниця принцеси, яку можна було зав'язати або зняти.
Кейт Міддлтон не вдягала на весілля спідницю з фатину.
І юні наречені при надії з Огайо не мають.
Дякую.
Так, вона була десь на 6-му місяці.
І я би подумала щодо цієї…
балерини.
Болеро.
Випий ще келишок.
Ані.
Вибач, що прагну відзначити найважливіший день твого життя.
Піду пройдуся по розпродажу.
Боюся, з келихом не можна за межі весільного салону.
Не вбивай мене, але я згодна з нею.
Ти ж сексуальніша за це.
Я одружуюся в столиці власників яхт.
Я не хочу осоромити Люка в сукні-русалоньці з блискітками.
Осоромити Люка? Чорт забирай, Ані.
Нелл, у мене п'ять тижнів.
Чому ти зараз кажеш, що сукня не така?
Не «не така». Усе в тобі добре.
Боже. Не хвилюйся, гаразд?
Так, це неможливо
зі справжньою домогосподаркою з Пенсильтуккі.
Не лайте маму.
Цей розріз тобі личить.
Скромніший за деякі інші твої речі.
Це режисер. Аарон.
Є автовідповідач.
Я думала, ти відмовилася. Чому він дзвонить?
Так і є,
але я просто хотіла знати, якщо я передумаю,
то коли я буду потрібна.
Оце срань.
-Ані. -Хороша срань?
Мала, ти хочеш викрити Діна Бартона, як лицемірного мучителя, яким він і є.
Це срань після місяця без молочки.
Чиста срань.
Ні. Не знаю. Я не готова.
Ну ж бо, ну що тобі?
Гаразд. Дін виступає з вірусними промовами в Конгресі,
а в мене на понеділок стаття про те, як задовольнити необрізаний пеніс.
Вони чутливіші, ніж ті, що без каптура,
за даними експертів.
Тоді мені не вірили,
бо я була помийним щуром у Wet Seal.
Якщо я це зроблю, то мушу бути куленепробивною.
Я мушу мати змогу сказати, що працюю в «Нью-Йорк Таймс»,
живу в будинку зі швейцаром у Трайбеці
і моє ім'я Ані Гаррісон,
бо я дружина капітана «Нантакету».
І як можна повірити в те, що каже Дін,
коли я витиратиму сльози саме цією рукою.
Чотири з п'яти.
Це все тобі не потрібно, щоб заслужити довіру.
Тобі — ні,
а мені — так.
Потрібно.
Боже, які принципові.
Ви ж працюєте в торгівлі.
-Мені треба подзвонити. -Гаразд.
-Усе гаразд. -Дякую.
Камінчик — право на вихід.
Привіт, Ані. Радий вашому дзвінку.
Ми недобре попрощалися у вас в офісі.
Новий директор дозволив знімати в коледжі другого тижня вересня.
Завершуємо розклад. Будемо раді, якщо ви з нами.
-Мило, Спенсер. -Наберіть, як зможете.
Перепрошую. Ви схожа на мою дочку.
Люди завжди плутають мене з кимось іншим.
Ну як ви вже тут…
Ця.
Хороший смак.
Привіт, Аароне?
Я завжди в «Рітц-Карлтон», коли вдома.
Чудово.
ЧЕРЕЗ 30 ДНІВ Я ЗМОЖУ НАЗВАТИ ЦЬОГО ОГРА СВОЇМ ЧОЛОВІКОМ!
НЕ ОДРУЖУЙСЯ З ЦІЄЮ ХВОЙДОЮ-ПСИХОПАТКОЮ
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ МОГО НЕБОЖА ЛІАМА РОССА, ЯКОМУ Б СЬОГОДНІ БУЛО 32.
Люба, погнали!
Шоти!
Давай!
О так!
Це теж мені.
-Гаразд, ходімо. -Гіларі.
-Гіларі, твоя мама тут. -Мама тут. Чорт!
-Тіф, ти йдеш? -Не забирай її.
Вибач, вона лишається!
Тіф!
Він мене не відпускає.
Фініш, випий. Ходімо.
Давай. Мій дім — мої правила.
Ані?
ВИДАЛИТИ ПОСТ
Клята цензура.
Останнє рішення: не можна казати «похотнік», але можна «клітор».
Гаразд.
Але для тебе це зайва інформація, бо ти тут більше не працюєш.
Ми переходимо в «Нью-Йорк Таймс».
Бляха! Так!
Дякую.
Привіт. Замовлення на чотирьох на ім'я Гаррісон.
Має бути на восьму.
-Привіт.
Привіт.
-Ти в гуморі. -У мене гарні новини.
У барі вже є дехто з компанії.
Добре, розкажу пізніше.
Візьміть. Дуже дякую.
Це вона. Це дружина.
Добре.
Вітні.
-Люку. Привіт. -Радий зустрічі.
Ендрю буде за кілька хвилин.
-Це Ані, моя наречена. -Привіт, Вітні.
-Дуже приємно.
Вибачте, але я застрягла вдома з шістнадцятимісячною дитиною.
Шістнадцятимісячною?
Ти чудово виглядаєш.
-Люк каже, я заклиначка дружин. -У тебе є фото?
Нічого складного.
Просто вдаєш, що вони винайшли материнство.
Гортай вправо.
У пеклі окреме місце для дам, що показують
більше одного фото своїх дітей.
Боже, отакої. Поглянь на цього курдуплика.
-Любий, поглянь. -Милий. Можна мені пива?
Це твій чоловік?
Наскільки мені відомо.
Вибачте. Боже, П'ята просто стояла.
-Ось він. -Люку.
-Радий бачити. -Навзаєм.
-Люба. -Привіт.
Це Ані.
Радий знайомству. Ендрю.
Містере Ларсоне, це я.
ТіфАні.
ТіфАні?
«Містер Ларсон?» Він викладав у тебе?
ТіфАні.
-Я не впізнав тебе. Ти виглядаєш… -Ніби того всього й не було.
Ваш стіл готовий.
Вибач, зажди. Ти змінила ім'я чи…?
Ні, це ТіфАні з часів, коли я покинув «Брентлі».
Боже.
-Мені так шкода… -Боже.
-Знаєте, все це… -Усе гаразд.
-Те, що з тобою сталося, я просто… -Я розумію.
Зупини це, Люку.
Мені дуже шкода. Я…
Якщо тебе це втішить,
завдяки тобі мій чоловік-благодійник зайнявся кредитними деривативами.
ТіфАні найкраще писала в моєму класі.
А тепер — старший редактор «Жіночої Біблії».
-«Жіночої Біблії»? -Так.
-Фантастика. -Дякую.
Колись я мусила ховати цей журнал від мами.
«Минуле ніколи не вмирає. Воно навіть не минає».
За слова Конфуція.
Фолкнера.
-Будьмо.
Будьмо.
Ані, скажи нам,
що думаєш про режисера у вузьких джинсах?
-І ви в документалці? -І до вас дісталися?
Скажи, що й ти.
Так.
Давно пора.
На щастя, час прийшов.
Ми певно переїдемо в Лондон після весілля.
-В Лондон? -Так.
Люка попросили очолити «БлекРок» у Європі.
-Люку, вітаю. -Дякую.
-Цікаво. -Ми ще з'ясовуємо деталі.
Ти зможеш писати для журналу звідти?
Взагалі-то мене щойно прийняли
на магістерську програму Ґолдсміт
у Лондонському університеті.
Сподіваюся, викладати.
Годі, містере Ларсоне.
Іноді я почуваюся заводною лялькою.
Поверни ключ, і я скажу, що ти хочеш почути.
Як на того, хто мав таку можливість,
містер Ларсон ніколи не змушував мене відчувати сором.
Привіт.
Наші пари пішли на Сьому за таксі.
-Можна дещо тобі сказати? -Авжеж.
Сьогодні мене запросили працювати в «Нью-Йорк Таймс».
Браво.
Тобто, я тут ні до чого, але страшенно пишаюся.
Дякую.
А Лондон і магістерська програма?
Я розберуся.
Тіф, я знаю, як це буває.
Не поступайся.
-Радий, що ти знімешся в документалці. -Це компроміс.
Він не довіряє режисеру у вузьких джинсах.
То ти поступаєшся?
Можна назвати тебе козлом?
Тобі має бути дозволено все.
Гаразд.
Була рада тебе бачити.
Кондиціонер увімкнений?
Зараз стане холодніше.
Ти серйозно казала про Лондон?
Знаєш, іноді я почуваюся клітинкою для твоєї галочки,
щоб ти вдавала, ніби все добре.
Я не козел, що зневажає твою роботу, бо ти заробляєш менше за мене.
Ти ж це знаєш?
Я думаю, що ти дуже талановита і креативна,
і мені це подобається.
І через це теж я хочу в Лондон.
Думаю, ти обмежена в можливостях, і, чесно кажучи, ти вища за це.
За дев'ять років кар'єри я можу похизуватися
лише 15 000 способів торкатися члена.
Не бачити мені оферти від «Нью-Йорк Таймс»,
якби не протекторат Лоло.
Ти отримала оферту?
Так.
Яку?
Серйозно?
-Так. -Це навіть не 10%.
Я б не пішла туди заради грошей.
Тому, думаю, вони тебе і не цінують.
Нічого особистого. У видавництві більше немає грошей.
Саме так.
Ти отримаєш магістра в Лондоні. Можеш написати книгу.
Щось своє, в чому є твоя доля.
Хіба не краще бути відомою за те, що створила,
а не за те, що сталося з тобою так давно?
Ні.
Ні, я хочу, щоб мене пам'ятали за те, що сталося зі мною.
Я хочу виправдання. Це все, про що я думаю.
Знаю, ти довго думала про цю документалку,
і я не кажу, що не варто,
але Дін обернув те дуже погане, що з ним сталося,
на щось хороше. Люди поважають це і поважають його.
Ти знаєш, про що я.
Так.
Так, це редакторка мінетів проти великого рятівника.
Ні, боже, звісно.
Боже, якби я могла писати про важливіші питання
всесвітнього впливу та визнання,
тоді, можливо, просто можливо,
люди могли б поважати мене, як Діна.
Боже, якби я могла працювати в цьому ілюзорному місці.
Ти дуже зла. Я не можу говорити з тобою такою.
Тут так жарко.
Я пройду кілька кварталів.
Сер, можете їхати далі?
Чорт, Пейтоне.
Чорт забирай, ви досі цим займаєтеся? Що за…
Іди на хрін, Ліаме.
Ми потусимо, гаразд?
Якого біса?
Боже, я не можу дивитися.
-Ну ж бо, зробіть щось. -Ні, це ти, друже.
-Вона обдовбана. -Пейтоне.
Чорт забирай.
Чорт.
Займися своєю дівчиною, Ліаме.
Гей.
Агов. Ну ж бо, я з тобою.
-Привіт. Діне, мені дуже потрібна вода. -Тобі…
Тобі дуже треба поспати.
Так, я просто хочу пити.
Діне!
Чекай, припини!
Чекай! Стій!
Годі! Чекай.
Діне, зачекай. Припини! Будь ласка.
Годі! Чекай, ні!
Будь ласка!
Будь ласка, припини! Годі!
Чорт!
Япона мати.
Фініш!
Чорт.
Фініш.
Чорт! Добвана курва. Пішла геть!
Тут жарко! Клятий шмат лайна!
Якого біса? Довбана курва! Пішла геть!
-Витягни її! -Люба, виходь!
Бляха, не чіпай мене!
Іди ти!
Бляха, не чіпай мене!
Ти геть чокнута.
Вибачте.
Знаєте, як дістатися до «Брентлі»?
ТіфАні?
Гей.
Гей. Що сталося?
Що сталося?
ТіфАні, що сталося?
Можете увійти.
Трохи завелике, але чисте.
Слухай, можу я,
відвезти тебе в лікарню, прошу?
-Мушу подзвонити твоїй мамі. -Ні.
Слухай… тобі не можна тут лишатися.
Це не…
У мене можуть бути проблеми.
Дякую.
Дін хоче зустрітися з вами.
Нізащо.
-Просто вислухайте. -Ні.
Він хоче спростувати вашу причетність до стрілянини.
Він виправдає вас, Ані.
Він хоче вибачитися перед вами перед камерою.
Бісить твій ніжний голос.
Вибачте.
Що…
Чому?
Може, у вас є ідеї?
Чорт, ти можеш просто припинити страждання цього хлопця?
Думаю, групове зґвалтування.
Ось. Я це зробила. Шляху назад немає.
Я зібрав достатньо, щоб знати, що та подія
була подана так, ніби ви були її учасницею.
Вибачте, Ані. Мене від цього нудить.
Так, трофей за участь я не отримала.
ТіфАні… Тобто, Ані,
якщо зважитеся,
то ми зможемо додати день до розкладу.
Ви будете окремо, доки самі не дасте згоду.
Ви вирішуйте.
Який сенс бути у своїй бойовій вазі, якщо не хочеш битися?
Гаразд.
Ваша безпека і комфорт — наш пріоритет.
Ми не хочемо, щоб ви пережили травму.
Можемо запропонувати адвоката жертв.
Вибачте. Певно варто спитати, краще «жертва» чи «той, хто вижив».
Знаю, це дуже важливо.
Вижив? Гидота.
Отже, жертва?
Так.
Жертва.
Точно це.
Воно не таке дубове. Ненавиджу дуб.
Мамо, я ніколи не думала, чи мене не всиновили.
Ви знали, що це «брускета», а не «брушета»?
ТіфАні навчила мене. Вони з Нелл деякий час жили в Римі.
Будь милою, ФаНеллі.
Мабуть, для вас це був чудовий досвід.
Я просто обожнюю Італію.
А з Лондона недовго летіти.
Ти не казала. Ви прийняли рішення щодо Лондона?
Ні, ще не прийняли рішення, пам'ятаєш?
Перепрошую. Я неправильно зрозуміла.
Я зараз.
Добре.
Це воно. Будьмо.
А зараз коментар від Діна Бартона.
Кожен день, коли Конгрес не працює
над створенням перевірки на дозвіл —
це ще один день ризику для життя учня,
що прагне здобути освіту.
ТіфАні?
Це відверта недбалість.
Що ти робиш?
-Ми винні дітям… -Прийшла глянути, як ти.
Чому?
Моя бамбіна.
Я починаю боятися зустрічі з Діном.
Ясно.
А якщо я побачу його у візку, і моя лють мине?
Я не хочу його жаліти.
Було б чесно просто ненавидіти його.
Пропоную піти туди і накидатися в дрова.
Давай. Ти збираєшся змішати Діна Бартона з лайном.
А де це реєструвати?
А де зніяковіла наречена!
Господи, як мені це пережити?
А ось і наречена. Нарешті.
Привіт, леді.
Голсі — «підутомлена» тітка Люка,
яка перестала бути леді десь так 20 тенісистів тому.
Чому всі так проти дуба останнім часом?
У мене для тебе є маслянистий шардоне.
Певно єдине, що є доброго в Каліфорнії.
І ще дещо: не саджай мене поруч із Ґілмартінами.
-Що ти зробила цього разу? -Нічого.
Біля нового парку багато крихкотілих.
-Без образ, ви двоє. -Для них буде дуже голосно.
Вони встановили звуконепроникні буфери.
Навіщо в парку звуконепроникний буфер?
Це стрілецький парк, Діно.
Не можна засуджувати відповідальних власників зброї за їхнє хобі.
Як жінка я впевненіша, коли стріляю зі зброї,
ніж коли скиглю з кожного приводу.
Гаразд, я всередину. Хтось хоче води?
Я. Без льоду.
Не хвилюйся, я не посаджу тебе з Ґiлмартінами.
Ти за столом 12
з рештою зів'ялих пум, де тобі й місце.
-ТіфАні. -Боже.
Боже мій.
Чорт.
Вона…
Дуже втомилася.
Важкий був тиждень, тож…
Ані!
Стій!
Ані.
Чорт забирай!
Ані!
Стій!
Чорт.
Тобі подобається твоє життя?
Так, мамо, я побудувала собі гарне життя.
Скільки заробляєш за рік?
Що?
Скільки ти заробляєш за рік, люба?
80 тисяч.
Іноді трохи більше як гостьовий редактор розширення бренду.
Гаразд, будьмо щедрими. Скажімо, 90 тисяч.
Скільки коштує годинник?
Думаєш, я не помітила «Картьє»?
Ти ж знаєш, що нечемно питати, скільки щось коштує?
Я знаю. Знаю, ти думаєш, що я нічого не зробила у своєму житті.
Але знаєш, коли витрачаєш 1500 доларів на місяць на тренування,
а іпотека — 12 000 доларів…
Ці 90 тисяч, які я змогла відкласти з аліментів,
щоб мати змогу лишатися з тобою вдома і не платити за садок?
Ті гроші пішли на твою освіту,
а це відкрило тобі двері туди, де такі як Люк.
І я і тут зі шкіри пнуся,
щоб порозумітися з Гаррісонами. Це непросто.
А тепер ця документалка?
-А це тут до чого? -До всього.
До всього, ТіфАні.
Ти думаєш, що соромишся мене, і не кажи, що це не так.
Уяви, що буде, коли вони дізнаються, що сталося.
У них були хлопці.
У них не було дівча, що рано розвинулася
і була одержима ризиком.
Вони не уявляють, як це було.
Я зробила все, щоб захистити тебе.
Так.
Тому я встановлювала всі ті правила.
Але ти не хотіла їх дотримуватися. Це був твій вибір.
Тож, знаєш, гаразд.
Принаймні…
Не згадуй моє ім'я у цьому.
Я повелася, як будь-яка пристойна мати.
Так.
Ти колись дізнаєшся.
Ти дізнаєшся, як це важко.
Гаразд.
Але якщо відштовхуватимеш Люка, то навряд.
Хоча б ти не залежатимеш від чиєїсь купи грошей,
як я вже для тебе нечемна.
Вибач.
ТіфАні.
Чекай.
Вибач.
Мама спитала, що таке «пума».
Добре.
-Мала? -Так?
Ми можемо лагідно?
Так.
Добре.
Я не можу. Злізь з мене!
Будь ласка, злізь. Вибач. Я не можу…
Боже мій.
Може, я не завжди правий,
але…
коли я прагну проявити повагу, ти зриваєшся.
Дякую, що підвіз.
Лише 30% шансів завагітніти,
але добре підстрахуватися.
Вперше таке чую.
Ліаме?
Хотіла, щоб ти знав, що я не хотіла ні з ким іще спати.
Та ну, нічого страшного.
Але в мене відчуття…
Думаю, мене зґвалтували.
Ти здуріла?
Ти справді здуріла? Ти…
Ти хоч знаєш, що таке зґвалтування?
Чому ти так кажеш?
Вибач. Я не думаю так про тебе.
-Фініш! -Ось вона.
Фініш, якщо в мене досі похмілля, то і в тебе теж.
Давай. Ходімо.
Міледі.
Ну ти й звірина, ФаНеллі.
Гей, вам двом доведеться підтягнутися.
-Який ти невдаха. -Невдаха?
-Думаю, вчора була твоя робота. -Ти щось виграла?
-Двічі. Так. -Не думаю.
Тобто, якби я програв, як ти, то пішов би раніше.
Та ну.
Люку?
«Любий, чому в тебе поріз на губі?»
«Це тому, що я заручений із сексуальною збоченкою, мамо».
ТіфАні, я розповів директору Мейєру
про події з трьома хлопцями на вихідних.
Ти подаватимеш заяву, ТіфАні?
Як це працює? Що буде?
Хлопців допитає поліція.
Це потенційно буде зазначено в їхній заяві на навчання.
Якщо обереш цей шлях,
то маєш бути упевненою у своїх словах,
і що рішення не буде простим, враховуючи кількість алкоголю.
Ситуація заплутана.
Не було там нічого заплутаного, директоре Майєр.
Вона сказала «ні».
Це правда? Ти казала «ні»?
Я не знаю.
Не знаю.
Я не хотіла.
Я казала: «Ай».
Пам'ятаю, я постійно це казала.
Пам'ятаю, як кричала на Діна.
Я хотіла відштовхнути Ліама, але…
він подумав, що я торкаюся його лиця, і цілував.
Він теж був п'яний.
-Що ви робите? -Дзвоню твоїй мамі!
За законом я не можу зв'язатися з поліцією щодо неповнолітнього,
якщо опікун не поінформований.
Зупиніться.
Ні.
Я передумала.
М-ра Ларсона звільнили.
Бо він не мав нас відпускати.
Він — цап-відбувайло. Дін недоторканний.
Заходь.
Агов.
Це було його тата.
Спадщина Колумбійського і певний вихід з цього пекла —
єдине, що він мені дав.
-Хочеш? -Ні.
Мені важко дихати.
Скажемо їй?
Що скажете?
-Артуре, може, не треба? -Ми ж усі друзі.
Два літа тому Дін і Пейтон приперлися
на випускний 8 класу в «Келсі Квік».
Їм 16, вони під кайфом, і типу…
-Я думав, вони були милими. -Далеко не милими.
Сказали, хочуть хапанути з нами.
Ти завжди опускаєш цю частину, ніби я ідіот, що пішов.
Куди пішов?
Ну, у ліс, де Пейтон притиснув Бена до землі
і Дін насрав на груди Бена.
Чув, він готувався і з'їв буріто того дня.
Пішов ти, Артуре! Ти кончений покидьок.
Так. Потім він побіг на Сабербан-сквер,
купив у аптеці пачку бритв і перерізав зап'ястя у ванній.
Це правда?
Так.
Що? Він різав не так глибоко, щоб зашкодити.
До кінця літа він займався мистецтвом з макаронів.
Чому ти такий до нього? Ти ніби сердишся на нього.
-Я, бляха, серджуся на нього. -Чому?
Він нічого не зробив.
Це має бути злочин, біологічна зброя.
Він просто хотів забити.
І ось це відбувається знову,
і тепер ти
даєш зелене світло, щоб це продовжувалося.
Мамі не можна знати.
Вона мене зненавидить.
Гаразд. Так, усі так думають.
Мене відсторонили, а мама думає, що в мене сонце з дупи.
Ні. Ти не розумієш, яка вона.
Ні, не розумію.
Що за мати не сховала оце під светр з косами?
Гей, поглянь сюди.
Клас, знову светр з косами.
Як тобі на перший танець?
Ні.
-Що? Думав, ми домовилися? -Ні, не було такого.
-Та напевно. -Боже мій!
Ми про це говорили. Боже мій!
Боже мій. Що наступне?
Гаразд, ось список.
-Список Весільної вечірки. -Гаразд.
Ні, не вмикай.
-Ні? -Не вмикай.
Точно не вмикай.
-Не подобається пісня? -Ні.
Пісня гарна, але чувак — педофіл.
-Але пісня може подобатися. -Мені подобається пісня.
Що не зрозуміло?
Гадаєш, твої слова мають сенс?
-Вимкни. -Ні.
Вимкни пісню…
Люку, вимкни цю кляту пісню!
Добре.
Задоволена?
НЕГІДЬ ХВОЙДА
Два мої улюбленці.
Скажеш директору, як кайфувала?
Це так мило. Просто чарівно.
Чорт, а габарити в тебе ще ті.
Дякую, я присідав.
Припини. Ні, ходімо.
-Боже. -Ти милий, коли сердишся.
Давай, бий. Хто тебе зупинить? Ніхто і ніколи.
Ували йому!
Це все через тебе!
Чорт.
-Діне, іди. Забирайся звідси. -Іди.
Чорт.
-Бігом. Забирайтеся. -Що відбувається?
Ти не знав, що це місіс Герст. Просто вибачся?
Як ти? І тепер для тебе все в ажурі?
Годі. Це краще, ніж виключення.
-Думаєш, тепер тобі світить Колумбійський? -Гаразд, змініть тон, юна леді.
Я заступався за друга.
Я знаю.
Дякую.
Я не хочу, щоб ти мені дякувала,
але поводься так, ніби ти маєш хоч крихту гідності.
Маленьку, мікроскопічну крихту.
У тебе ж має бути хоча б стільки?
Ти не можеш на мене злитися. Я не просила тебе.
Ти маєш злитися на себе.
У тебе був шанс знищити його, але ні,
бо ти відчайдушно намагаєшся реабілітуватися.
-Ти зараз говориш повну дурню. -Так, це я дурний.
Мені не знищити Діна. Усе не так просто.
Ти вибачалася перед Ліамом, чорт забирай.
Ти вибачалася перед своїм ґвалтівником.
Серйозно, як ти можеш жити з собою?
Нахрін!
ТіфАні, чекай, ні.
ТіфАні, зачекай. ТіфАні.
На. Ти такий невдаха.
Привіт, люба, я хочу побажати тобі успіху.
Знаю, ти нервуєшся, але все буде добре.
Ти заслуговуєш покінчити з цим.
Люблю тебе. Бувай.
Ані, ви готові?
Тут, нагорі.
Якщо щось знадобиться, просто скажіть мені.
-Готові? -Готові.
Знімаємо.
Гаразд, Ані, ви готові?
Розкажіть про свій досвід того трагічного дня?
Як будете готові.
Знаєте, я завжди думала,
що найвразливіша людина та, яка до вас спиною.
Можна розгледіти кожну пору, кожну волосину,
наче вони беззахисні.
Мені здавалися милими
світлі волоски на шиї Діна,
коли навколо було все темним і грубим, коли він відстрибнув.
Тіф!
Давай!
Олівіє!
Давай!
У нього зброя. Я бачив.
-Ну! Давай стіл!. -У кого є телефон?
Телефон? Добре.
Жодної смужки!
Тебе це засмутило.
Вдавай сум.
Вона цього не заслужила.
Свідки стверджують, що Бен сказав…
Привіт, Тіф.
Наче між вами була домовленість.
Це правда?
Так.
Що це була за домовленість?
Я теж хотіла помститися.
Він теж був жертвою.
Гей, Пейтоне.
Хочеш у ліс, старий?
-Покуримо травку, старий? -Бене.
Бене, мені так шкода…
Бене?
Бене!
Що ви відчували, коли він пішов?
Це було повне загальне полегшення?
Знаєте…
у той момент ми об'єдналися,
бо знали, що маємо допомогти Пейтону.
Господи.
-Гей. -Ні.
Як таке може бути?
Треба забиратися.
Чим це допоможе?
Треба забиратися.
-Вгору чи вниз? -Старі кімнати нагорі.
Він би піднявся?
Я за вниз.
-Уперед! -Біжи!
Швидше, давай!
Ви не притримали двері для Ліама Росса.
Я хочу дати вам шанс пояснити, чому.
Бо я не збиралася ризикувати життям заради одного з ґвалтівників.
Напевно забракло хоробрості.
Господи. Діне!
Діне.
Леді.
Ось ви де.
Артуре.
Бет.
Геть звідси. Ти нормальна.
Ти, безхребетне дівчисько.
Ти знаєш, що хочеш цього.
Невже це так погано, що я хотіла?
Будь ласка.
У нього був такий розгублений вираз обличчя,
ніби я мала зробити це іншій людині.
До сьогодні я бачу його обличчя, щоразу як тримаю ніж.
Господи, Ані.
Дякую.
Усе буде добре.
Ти вчинила хоробро, ТіфАні.
Прошу, не кажи так.
Невже вона прийшла. Який жах.
Уявляєш?
Я не знала, що прийшла на похорон з мішенню на спині.
Версія Діна не зовсім збігалася з моєю.
А яка була версія подій Діна?
Що він не хотів бути моїм хлопцем,
бо я переспала з ним і двома його друзями.
Що мене кинули.
Через те, що ТіфАні мала стосунки з кількома з хлопців…
Що я помстилася, допомагаючи Бену й Артуру планувати розправу.
У пеклі ніщо не зрівняється з люттю зневаженої жінки.
Я проведу вас до машини.
Бет?
А у фіналі ми збиралися застрелитися.
Хоча тільки Бену це вдалося.
Дін більше ніколи не ходитиме,
то хто назве його брехуном?
Це правда?
Я не знала, що Артур збирається…
Я не про це, а про хлопців!
Я не хотіла, мамо.
-Я була п'яна. Вони брешуть. -Господи, ТіфАні.
Ось чому я забороняю пити!
Я подзвоню адвокату, щойно повернуся додому.
Що скажуть люди?
Вас не звинувачували у співучасті. А ваші претензії до хлопців?
Чому не висунули звинувачення?
Думала, що вони не варті звинувачення.
Мамо.
-Мамо… -Ні, ТіфАні.
Ні.
Ти мені огидна.
Вибач.
Ти не та донька, яку я виростила.
Вам пощастило, що мати знайшла адвоката і підтримувала вас.
Не у всіх таке є.
Так.
Дуже пощастило.
Найщасливіша дівчина на світі.
Ви хотіли більше допомоги від мами?
Я хотіла, щоб вона не дивилася на мене, як на змилену конячку.
Хочете розповісти більше чи йдемо далі?
-Якого хріна? -Привіт, Фініш.
Його тут не має бути.
-Забирайтеся. -Чекай.
Фініш, прошу. Дай мені п'ять хвилин.
Що ви тут робите? Ми не так домовлялися.
Ані, заждіть. Ані, не йдіть. Він має піти.
-Фініш. -Ні. Не хвилюйтеся.
-Ані. -Будь ласка.
Ані, зачекайте.
Ані, зачекайте. Ані. Не дайте Діну вигнати вас.
Подумайте про жінок, яким ви допоможете своєю історією.
Ви і за них заступаєтеся.
З жінками все буде добре.
Мати наполягла, щоб я лишилася в «Брентлі».
Це були самотні два роки.
Ми з однокласниками пережили цю доленосну подію,
яку мало хто міг зрозуміти.
Вони були одне в одного.
А в мене — нікого.
На випускному курсі ми поїхали до Нью-Йорка,
де я пережила це…
враження.
Мені не треба його вражати.
То ти знаєш, коли зразки прибудуть?
-Усе гаразд? -Вибачте.
Ні, зразки мають бути там до п'ятниці.
Так, п'ятниця. Ти не вніс у розклад?
Я ще ніколи не бачила такої жінки.
Жінки, яка погрожувала людям по телефону,
яка могла купити собі дорогі речі,
яка перетинала Нью-Йорк просто тому,
що найбільше поспішала у важливих справах, ніж інші.
Я вирішила, що маю стати такою…
і ніхто мене більше не образить.
Та ну.
-Кому ще пива? -Мені одне.
Одне, два, три, чотири й більше.
-Так, сер. Дякую. -Починається.
Отак. Я ж казав.
-Ти вдома. -Так!
Так.
Я пішла.
З мене досить.
Це просто…
Це було неправильно.
Знаєш, я думаю написати щось власноруч.
Витягнути це так із себе.
Це дуже розумно.
Хочеш випити?
Мартіні, чистий, три оливки, без вермуту.
-Горілка, оливки — уже готую. -Гаразд.
Дякую за службу.
Не сердься, але думаю, я їду в Лондон.
Думаєш?
Ну, знаєш що? Я серджуся, тож змирися.
Що це?
Я дещо написала.
Гадаєш, «Таймс» зацікавить?
Знаєш, що я хотіла б знати 38 років тому?
На хлопця набагато легше сердитися.
Мій хлопець зі школи…
проявляв креативність.
Мені шкода, Лоло.
Усе гаразд. Не треба сцен.
Твої хлопці, ну ті, гниють у землі абощо,
але люди, які тебе люблять,
які так тебе підвели,
припини намагатися захистити їх цим казна-що,
і може таки чогось досягнеш.
Але наразі скажу чесно:
липова щирість
не пройде у поважне видання.
Зроби ще одну спробу.
Пиши так, наче ніхто не читатиме.
Ані Люк, ані твої затхлі свекри і вже точно не батьки.
Так пишеться те, що варто прочитати.
Ніхто не змушує тебе про це писати.
Їдь у Лондон. Живи собі з Люком.
Просто виріши щось.
Виріши.
Я намагаюся.
Слухай, я спрощу тобі завдання.
Просто скажи, чого хочеш ти,
а не те, що хочуть інші,
і роби це.
-Якщо комусь скажеш, що я сказала… -Не скажу.
Про те, що я була підлітком 38 років тому,
я вистежу тебе і нагодую вуглеводами.
«Я мав зробити вибір того дня.
Я міг у всьому звинуватити світ
або знайти можливість.
Кожен виклик, кожне горе,
кожна трагедія в житті
дає можливість зробити щось інше,
щось добре…»
Я ж казала. Так надихає.
Я не чула жодного його слова.
«…і цей вибір кожен робить сам».
Слухай, я можу визнати, що збрехав про твою причетність до стрілянини.
Я був молодий і наляканий, розгублений.
Люди це зрозуміють.
Але…
не знаю, як нахрін пояснити, що сталося між нами.
У мене дружина.
Три, два…
Доньки.
Впритул.
І це їх знищить.
А зі мною ти повівся чесно?
Я просто хотів випередити тебе.
Я боявся, що ти розповіси копам про ту ніч у мене вдома.
До того ж я застряг у цьому, а ти — ні.
Тож я так на тебе злився.
Знаєш різницю між мною і такими, як ти, Діне?
Між мною і Артуром?
Бо я теж була така зла, навіть не уявляєш.
Але мій гнів схожий на чадний газ.
Він без запаху, без смаку, кольору і повністю токсичний,
але тільки для мене.
Бачиш, я не гніваюся ні на кого, окрім довбаної себе.
Я не хотів, щоб так сталося.
Я був п'яний, розумієш?
Я навіть не розумів, що саме це я робив.
Навіть коли я плакала?
Навіть коли я благала зачекати,
зачекати, щоб ми про це поговорили, розібралися.
Ти знаєш, щоразу, коли в мене підвищується самооцінка,
я згадую, що я благала…
і самооцінка знову падає.
Якщо говоритимеш про ту ніч, я заперечуватиму…
і посилю свої звинувачення, що ти все планувала з Артуром і Беном.
І багато хто мені повірить.
Ти справді намагаєшся мене залякати?
Я хочу запропонувати тобі угоду.
Гаразд?
Ти не говориш про те, що сталося тієї ночі.
Я кажу, що ти непричетна до стрілянини.
Ось і все.
Слухай, я знаю, що був тоді вилупком,
але моя місія — спокутувати це щодня.
Хіба це нічого не означає?
Дякую.
Бач, я теж була жертвою…
але ніхто не ставився до мене так.
Тож закінчимо з твоїми балачками про жалість до себе.
Знаєш, скільки разів я казала слово «зґвалтування»?
Знаю, я теж ненавиджу це слово. Аж хочеться зняти шкіру.
Цікаво, чи ти хоч раз
використав його.
Мабуть, ні.
Тож я просто дивитимусь на твої корчі,
коли додаватимеш його у свій лексикон.
Добре.
Ти перемогла.
Я…
зґвалтував тебе.
Гаразд?
Велика честь познайомитися.
Дуже дякую. Ви дуже надихаєте.
Тож я просто дивитимусь на твої корчі,
коли додаватимеш його у свій лексикон.
Добре.
Ти перемогла.
Я…
зґвалтував тебе.
Допомогти?
Бувай здорова, ТіфАні ФаНеллі,
вітаю, Ані Гаррісон.
Тут твоє місце.
Справді.
Вибач. Секунду.
Так. Звісно.
Добре.
Так. Дякую.
Боже мій!
-Я підійду. -Гаразд.
Привіт.
Можемо поговорити?
Це вийшло в «Нью-Йорк Таймс»?
Так.
Як ти могла не сказати?
Вибач.
Мабуть, я просто не розумію. Я…
завжди думав, що ти пережила це все.
Я цим захоплювався. Я думав, ти така сильна.
Настільки, що я намагаюся пропустити ту частину, де мені боляче?
Ні. Поки я цього не зроблю, я просто брехуха.
Але ти не можеш вирішити це особисто?
Ти мусиш вдатися в деталі перед усім світом?
Ці хлопці на кожному кроці глузували з форми мого лобкового волосся.
Вони глузували з моїх стогонів.
-Тож так, ці деталі для мене важливі. -Вони мертві.
Один у візку. Хіба вони не заплатили за свої помилки?
-Помилки? -Вони облажалися. Я згоден.
Ні. Облажатися — це без дозволу взяти машину батьків
і подряпати її.
Те, що вони зробили, і поруч з цим не стоїть.
Ані, це наша передвесільна вечеря.
Чому ми зараз про це говоримо?
Боже. Колись ти була іншою. Раніше ти була такою прикольною.
-Прикольною? -Так, прикольною.
Ми розважалися разом. Мені бракує цього.
Не знаю, чи я прикольна.
Я не знаю, яка я насправді,
а що придумала, щоб сподобатися людям.
Боже, я так цим пишалася. Я…
думала, що цей хамелеон набагато розумніший за всіх.
Настільки, що я навіть нічого про себе не знаю.
Я в це не вірю.
Ми можемо все повернути. Припини.
Ми можемо повернути.
Я кохаю тебе. Ти мене кохаєш. Ми розберемося.
Ні.
Пам'ятаєш, як ти казав, що почуваєшся клітинкою
для моєї галочки?
Я кохаю тебе…
але я тебе використовую.
Я зневажаю тебе.
Це просто… нечесно.
Це не ти мене образив, а я виплескую гнів на тебе.
-Я не відчував від тебе зневагу. -Бо я як заводна лялька.
Поверни ключ, і я скажу тобі що ти хочеш почути.
Я зрікалася себе
знову і знову.
«Усе гаразд».
«Мені не боляче».
І це зміцнило в мені цю лють.
Я мала прийняти це раніше.
Я думаю, що треба зробити це зараз,
не хвилюючись про те, що думаєш ти чи хтось інший.
Невже це справді відбувається?
Як сказала Лоло:
«Липова щирість не пройде».
Саме це в мене було з Люком.
Огидно, що завдала йому болю,
але моє місце тут.
Цього я завжди хотіла.
Я б збрехала, якби заперечила
легкий синдром фантомної кінцівки.
Але, може, без нього все буде яскравіше.
«Що варто прочитати сьогодні,
то це нарис Ані ФаНеллі в "Нью-Йорк Таймс".
Я надіслала це всім знайомим жінкам, і вам раджу».
Дін Бартон просто в сраці!
Господи!
-Вставай. -Уже.
Ти стаєш вірусною!
-Боже. -Стривай, у тебе є апельсиновий сік?
Так, було щось на бокових дверях.
Кумедна письменниця.
Я ТЕЖ БУЛА ЖЕРТВОЮ
Глянь!
-Глянь на це! -Неймовірний вигляд.
Я так тобою пишаюся.
Я щойно прочитала вашу статтю і це мене мучить.
Дякую за відвертість.
Від людини, яка завжди думала, що її ніхто не слухатиме.
Я плакала, коли читала ваш нарис.
Дякую, що поділилися зі світом.
Мене також зґвалтував хлопець, якого я вважала другом.
Почувши вашу історію, маю надію, що колись я теж розповім свою.
Мене зґвалтували, коли я була непритомна.
Рядки про отямлення
дуже мене зачепили.
Я нікому не казала,
навіть чоловікові.
МУДРІСТЬ І ЗНАННЯ БУДУТЬ СТАБІЛЬНІСТЮ НАШОГО ЧАСУ
Коли я сіла писати нарис, метою була помста за свою репутацію.
Може, нашкодити тим, хто завдав мені болю.
Але це значно вийшло за ці межі.
-Ані. Рада вас бачити. -Набагато ширше за мене.
Звісно. Дякую.
Я прочитала вашу колонку…
Це про важливість для нас говорити відверто,
навіть якщо нас хочуть змусити мовчати.
Щоб ми могли стати жінками, якими б захоплювалися в молодості.
Я чую від жінок, що ніколи не розповідали свої історії,
які несли в собі цю жахливу річ
протягом 38 років,
і сподіваюся, що більше нікому не доведеться це робити.
Сподіваюся, люди будуть ділитися історіями,
говорити про те, що з ними сталося,
і знати, що їм нема чого соромитися.
Ого.
Дякую, що приділили нам час.
-Авжеж. -Історія-натхнення.
Дякую.
ТіфАні ФаНеллі?
Так.
Сара Ґарднер. Пишу на тему здоров'я в «Блумбергу».
Гаразд.
Контроль над зброєю в моїй компетенції.
Я широко висвітлювала кар'єру Діна Бартона.
За ці роки він багато кому допоміг.
Сподіваюся, ваші 15 хвилин слави теж.
Рада знайомству.
Вибачте. Перепрошую. Я…
хотіла поспілкуватися, але вже забула ваше ім'я.
-Сара Ґард… -Гаразд.
Я запам'ятаю вас як жінку, яку я послала нахрін на П'ятій-авеню.
Треба попрацювати над текстом, ФаНеллі, але, бляха, як же добре.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ЯКЩО ВИ АБО ВАШІ ЗНАЙОМІ ПЕРЕЖИЛИ СЕКСУАЛЬНЕ НАСИЛЛЯ
АБО БОРЕТЕСЯ З ПРОБЛЕМАМИ ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ'Я,
ІНФОРМАЦІЯ І РЕСУРСИ ДОСТУПНІ НА WANNATALKABOUTIT.COM
Переклад субтитрів: Дарина Полякова