Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
STŘEDOMOŘSKÁ HOREČKA
Walíde!
To já ji zabil.
No tak, jsi unavený. Včera jsi nespal.
Prospi se a pak si promluvíme. Nic se neděje.
Podívej, když je člověk unavený a nevyspalý,
dostane se snadno do problémů.
Já takhle jednou řídil nevyspalý,
před auto mi skočila kočka,
a já ji přejel.
A když jsem vystoupil z auta, abych se na tu kočku podíval,
normálně utekla!
Chápeš, co se ti tu snažím říct?
Jde o to, že jsem tu kočku nepřejel, jen mi to tak přišlo.
Zabil jsem ti mámu, a ty mluvíš o kočce?!
Dobře, zabils ji... Jak?
- Strčil jsem do ní, a ona upadla. - Takže tys do ní strčil.
No, to je možné, ale nezabils ji. Upadla a zemřela.
Jak jako?
Když do někoho strčíš, může a nemusí upadnout, je to tak?
No ano.
A moje máma spadla.
Ale ty za to nemůžeš, klidně spadnout nemusela.
Jak nemusela?
Když strčíš do sedmdesátileté ženské, jasně že spadne.
Vydrž, nech mě to doříct...
Hele,
můžeš do někoho strčit nebo nemusíš.
Řekněme, žes do ní strčil, jo?
Mohla spadnout a nemusela,
no a ona... spadla. Stíháš?
A když spadla, mohla a nemusela umřít.
Chápeš? No a ona umřela...
Což ale neznamená, že jsi ji zabil ty, Bůh chraň!
Všechno je v pohodě, uklidni se.
Určitě je to tvoje máma?
Tati?
Tati, vstávej... nespi!
Tati! Přijdeme pozdě do školy.
No jo... no jo...
Jdi se nachystat.
Já už jsem nachystaný a oblečený celou věčnost. Vidíš?
Nezvonil telefon?
Jo. Volala mamka.
Co chtěla?
Nic.
Taťka říkal, že u jídla nesmíme mít mobily.
A tobě je do toho co, bonzáku? Furt musíš prudit.
Núr!
Takhle s bratrem nemluv!
Tak proč se do mě furt naváží? A proč ty mu nic neřekneš?
"Proč mu nic neřekneš?" Takhle to říkáme v našem jazyce.
Jasné, proč to ale vždycky schytám já, a ne on?
Odlož ten mobil.
Tak jo, chcete na chleba s labne okurku nebo červenou papriku?
Papriku.
Dobré ráno, děti. Do školy?
Dobré ráno. Jo, jo. Honem, děti.
Až se vrátíš, zastav se, potřebuju šoupnout gauč ke druhé zdi.
Celý den na něj svítí sluníčko a úplně vybledl.
Já ti ho posunu, proč mi neřekneš?
Ale ne, zlato, na tebe je moc těžký.
Walíde! Tak se pak stav, platí?
Tati, můžu jít dneska po škole na oběd s kamarády?
Co je za den? Úterý?
Ne. Už jsme to řešili stokrát. Řeklo se, že jenom v pátek.
Navíc máš odpoledne tancování, jak bys to chtěla stíhat?
- Kdybych skončila... - To byla řečnická otázka, zlato.
- Ahoj, zlatíčka. - Ahoj.
Ve dvě u brány. Hezký den.
Chodíte se projít každý den?
Ne, každý den ne.
Na to, abych vstal, oblékl se a vyrazil, totiž potřebuju energii.
Většina lidí o tom přemýšlí jednu dvě vteřiny.
Hodí na sebe kecky a kalhoty a jdou.
A já?
Však víte.
Ano, vím.
Musí to být těžké.
Když trpíte depresí, přijde vám všechno,
co je pro normální lidi snadné, náročné.
Vy ale nechcete brát léky.
Proto si musíte pomáhat takovými věcmi,
jako je sport,
jóga a zdravá strava.
A samozřejmě naší terapií.
Nebo máte pocit, že ani ta vám nepomáhá?
Nebudete se zlobit, když budu upřímný?
Samozřejmě, že ne.
Přijde mi, že tu mrháme váš čas, můj čas a k tomu peníze mé ženy.
Necítím se o nic spokojenější.
Je mi stejně, jako když jsem sem před dvěma lety přišel.
A jestli můžu být ještě upřímnější,
ve dny, kdy sem chodím, mi bývá ještě hůř.
Popravdě jsem už vymyslel tisíc důvodů, proč skončit.
Odcházím od vás úplně zničený.
Nevím, jestli za to můžu já
nebo vy
nebo tento způsob terapie.
Fakt nevím.
Walíde,
všechno, co mi tu říkáte, je normální. Váš stav není vaše vina.
Dva roky nejsou dost dlouhá doba na to,
aby to člověk vzdal
a mávl nad jakoukoliv léčbou rukou.
Podle mě byste měl pokračovat, je potřeba,
abyste sem dál docházel, i kdybyste na sebe měl přitlačit.
Tyto věci vyžadují čas.
Dobrá. Ten náš dnes je u konce.
Uvidíme se příští úterý.
Ahoj, Olo.
Copak? Ty jsi spal?
Ne, co bych spal? Pracuju.
Co je za hluk? Koukáš na telku?
Ne, na jakou telku?! Říkal jsem ti, že píšu.
To bude od sousedů.
Volali mi ze školy. Šamsovi je blbě.
Už zase ho hrozně bolí břicho.
Vyzvedni ho a vezmi ho k doktorovi.
Objednala jsem ho.
Doktor Jásir má dovolenou, zaskakuje za něj nějaká Ruska.
- Tady? - Ne.
Nebolí to tady?
- Co tohle? - Ne.
- Tohle bolí? - Jo.
Dobře. Můžeš si jít sednout k otci.
Vidím, že je to jeho...
čtyři, pět, šest...
šestá návštěva se stejnými symptomy.
To, že jsme tu pošesté a nic se nezměnilo,
neznamená, že se nic neděje. Je to divné a dělá nám to starosti.
Naprosto s vámi souhlasím.
Ale už jsme udělali všechny testy.
Kolonoskopie, gastroskopie,
helicobacter, další testy ze stolice...
Ten chlapec už hrozně zkusil.
Je tu ještě jeden test, který jste zatím nepodstoupili.
- Jaký? -Na familiární středomořskou horečku.
- O co jde? - Je to obyčejný krevní test.
Není to bolestivé ani invazivní, ale na výsledky se čeká.
Dobře, ale co je to za nemoc?
Familiární středomořská horečka je genetická choroba,
která postihuje výhradně osoby žijící ve středomořské oblasti.
Její projevy se shodují s tím, nač si váš syn stěžuje.
Dobře, dejte mi žádanku. Zítra zajdeme do laboratoře.
V tom případě nejprve vyplníme vstupní formulář.
Budu potřebovat, abyste odpověděl na několik otázek.
- Co se děje? - Nic, pak ti to vysvětlím.
Většinu odpovědí tu mám.
Chybí mi tu jen, aha...
Vaše národnost?
Arabská.
Arabská,
dobře.
A vyznání?
Prosím?
Jakého jste vyznání?
Co to je za rasistickou otázku?
Jak to myslíte, pane?
Ptá se na to počítač.
Mně osobně je to jedno. Ale musíte ten formulář vyplnit.
Na to nebudu odpovídat. Přeskočte to.
Tak jo.
Nejde to. Je to povinná otázka.
Musíte na ni odpovědět, abychom mohli pokračovat.
Napište tam "vyznání palestinské".
Děláte si ze mě legraci?
Palestina není náboženství.
Pro mě je.
Napište to tam. Co je vám do toho?
Ahoj.
- Jak je Šamsovi? - Dobře.
Dal jsem mu něco na bolest a před chvílí usnul.
Je to pořád dokola.
Ráno a přes poledne ho to hodně bolí
a večer to povolí.
Spí.
Říkal jsem ti to, ale neposlouchalas mě.
Núr je u sebe?
Jo, po večeři jsem ji poslal do pokoje, že ji do rána nechci vidět.
- Proč? - Protože je drzá.
Co to říkáš? Walíde, takhle o dětech nemluv.
Olo, je drzá a neposlušná.
Udělala šílenou scénu, protože jsem jí řekl, že pojede autobusem.
Dobře. Dám si sprchu, zajdu za Núr a pak to probereme.
Tvoje máma má zítra narozeniny, že jo?
Jo, jsem nadšený.
Nezapomeň jí koupit dárek.
K čemu to je?
Nové dveře, a úplně k ničemu!
Paní, vysadím je a přivezu jiné, žádný problém.
Cože, to budeme bez dveří?
Ale vůbec! Jak bez dveří?
Právě jste řekl, že je vysadíte.
Nebudu je vysazovat.
U všech svatých! Říkal jste, že je vysadíte a přivezete nové.
Paní, myslel jsem to tak, že je můžu vysadit
a přivézt nové, abyste byla spokojená.
A co si počnu bez dveří?
Paní, poslouchejte, těm dveřím nic není.
Potřebují trochu seštelovat, panty promazat...
Kdybych s sebou měl kolegu,
vysadili bychom je, promazali a vrátili zpátky,
a viděla byste, jak by chodily!
Kdy se vrací syn?
Na syna zapomeňte.
Zkuste souseda odshora. Ten je pořád doma.
Walíde! Walíde!
Obejměte ji.
Úsměv.
Jak se máš, Antoine?
Co zdraví, jak je dneska?
Díky Bohu, zatím dýchám.
Ale bez toho přístroje by to moc nešlo, co?
Jasně, že ne. Bez něj by bylo do deseti minut po mně.
Ale jsi spokojený?
Spokojený?
Já akorát počítám dny.
Kdybychom žili v normální zemi,
mohli bychom se rozhodnout, kdy to...
ukončit.
Chápeš?
Podívej se třeba na Holandsko nebo Švýcarsko.
Mají zákony, které to umožňují.
Nepovažují to za nelegální a ani tomu neříkají "sebevražda".
Jdeš to příjemné chatky,
kam dorazí anesteziolog...
Posloucháš?
A ten ti něco dá
a zdravotní sestra tě drží za ruku,
dokud...
mírumilovně neodejdeš.
Nelíbilo by se ti to? Zbavilo by tě to toho utrpení, ne?
Pojďte sem, vezměte mě odtud.
Všude tě hledám!
Proč tu sedíš sám?
Co já vím? Proč ne?
To není vůči tvojí mámě hezké, Walíde.
Co je s mámou? Tohle je její oslava, všichni jsou spokojení.
Nedělej z toho vědu, hezké nehezké.
Nepřemůžeš se, co?
Prostě to nejde...
Bude se dělat rodinná fotka, tak vstávej.
Jasně, fotka šťastné rodiny.
Mám ti přinést talíř, tati?
Ne, jsem plný.
To jídlo navíc není nic moc.
Dobře, a co piješ?
Ne, ne, ne, já nic nechci.
Jen aby to tady už skončilo a mohl jsem jít spát.
Jak ti jde psaní?
Jo, dobře.
Vůbec ti to nejde, co?
Ani trochu.
Neboj, to se spraví.
Nepřijdeš si jako sobec?
Sobec?
Já jsem sobec? Olo?
Takže podle tebe jsem sobecká já?
Děti jsou tou nejméně sobeckou věcí v životě.
Děti jsou tou nejsobečtější věcí v životě!
- Vždyť už máme dvě. - Přesně!
Máme dvě děti, proč potřebujeme další? Já tomu nerozumím.
Protože se mi líbí velké rodiny a protože chci miminko.
A víš, Olo, že miminka rostou, že jo?
Víš, že za pár let z něj bude paličák
a ty za ním budeš celý život běhat, budeš si dělat starosti.
- Děti jsou břemeno, Olo. - Takhle vidíš naše děti?
Jako břemeno?
Ne, ne jen jako břemeno.
- Ale pořád břemeno! - Mám ti tu lhát?
Jsou břemeno, ale nejen to. Miluju je, zbožňuju,
ale cítím, že bych nezvládl mít zodpovědnost za další dítě.
Nemám sílu běhat za dítětem, tahat kila plen...
Mám co dělat sám se sebou, Olo, ty to nevidíš?
Poslední, na co bych teď myslel, je další dítě.
Kdy už budeme v našem novém domečku s novým nábytkem?
Už jsme tady.
Dávejte pozor. Vezmi to, zlato.
Džalále? Otevři nám, ať můžeme jít.
Ať nejdřív vezmou věci!
Dobrý večer, sousede.
Omlouvám se, že ruším.
Jsme vaši noví sousedé, dneska jsme se nastěhovali.
Máme problém s elektrikou, neměl byste baterku?
Kolik je hodin?
Půl jedné.
Co chcete?
Nejde proud a my se stěhujeme.
Nevidíme na krok. Tak jsem se chtěl jen optat, jestli nemáte baterku?
Jako takovou?
Přesně. Díky, chlape.
Nebudu zdržovat, ale říkal jsem si, že v tuhle dobu ještě určitě nespíte.
Dobrou noc.
Haló!
Sousede! Sousede!
Zdravím.
Mohl byste tu hudbu trochu ztlumit?
- Cože? - Jestli to nemůžete trochu ztlumit?
- Jasně, pojďte dál. - Ne, ne, spěchám.
Ale no tak, pojďte.
Není v tom cukr, mám ho donést?
Ne, to je dobré, nesladím.
Žena včera pekla koláč, ale nevím, kde je.
To není třeba. Nejím sladké.
A co děláte, sousede?
Píšu.
Píšete? Jste notář? Sepisujete něco pro soudy?
Ne, píšu, jako spisovatel, tedy snažím se napsat román.
Aha, spisovatel!
Tak proto vás otravuje hudba.
A já si už myslel, že nemáte rád George Wassúfa.
Dobrý večer.
Dobrý večer, sousede. Kampak?
Zaběhat si.
Sport je ta nejlepší věc. Naprosto nejlepší...
Slyšel jste o té včerejší nehodě?
Ne. Jaké nehodě?
- Na Zionutu. - Na al-Džabal.
Džíp s náhonem na všechny čtyři se řítil po Zionutu jako střela...
- Po al-Džabal. - Cože?
- Ta ulice se jmenuje al-Džabal. - Jaký al-Džabal?
Říkal jsem Zionut! Nedoneslo se vám to, tak vám o tom povídám.
Nezajímá mě to. Ta ulice se jmenuje al-Džabal, ne Zionut!
Tak se jmenovala před okupací, a tak bychom jí měli říkat.
- Vy jste jeden z nich! - Jeden z koho?
Z těch, co prožívají palestinské skupiny, Den země a tyhle blbiny.
Blbiny?
A vy jste kdo? Odkud pocházíte? Z vesmíru?
Já na tohle, nejsem. Palestina se pro mě za mě může jít bodnout.
Víte, v čem spočívá problém Palestinců?
V čem?
Že jsou ignoranti jako vy.
Já jsem ignorant? Sedni!
Proboha! Oni ho pokoušou!
Dávej pozor, koušou!
Sedni.
Chansá, sedni. Josephine, sedni!
Nebojte, paní, ona si chce jenom hrát.
Sedni. Sedni.
Hodná holka. Sedni.
Jak se jmenuje?
Původně se jmenovala Josephine.
Jednou jsem ale ji a jejího bratra vzal na lov křepelek
a můj stupidní kámoš jejího bratra omylem trefil.
Josephine to viděla a úplně ji to zlomilo.
Začala brečet. Přísahám, že ho oplakávala.
Tři dny nežrala a nepila.
Nevěřili byste, jak dokážou psi milovat.
Každopádně jsem se rozhodl, že ji po té nehodě přejmenuju na Chansá.
Znáte básnířku Chansá, které zabili bratra Sachra?
A ona pak o něm napsala žalozpěv... Chansá?!
Jasně, na shledanou.
Pojďte.
Sedni. Sedni.
Josephine, sedni.
Dost. Chansá, dost.
Josephine, sedni.
To nové jméno se jí zjevně moc nelíbí.
Však ona si na něj zvykne!
A jak se jmenuje tenhle?
Tohle? Tohle je Achtal.
Achtal? Proč jako Achtal?
Po tom básníkovi Achtalovi.
To mi je jasné, ale proč?
Al-Achtal byl křesťanský básník, rebel, víte?
Vím.
A tak... mohl pít.
Takže to byl prostě ochlasta.
- No a? - A tenhle pes miluje pivo.
Kdykoliv mu dám pivo, vychlemtá ho a usne.
Už odmalinka. A proto je to Achtal.
Takže máte rád staré arabské básníky.
Poezie je to jediné, při čem jsem dával ve škole pozor.
Bývali jsme zatraceně dobří.
To jo.
Tak jo, nashle.
- Zdravíčko. - Promiňte, mohl byste si to ztišit?
Tak se zdá, že na hudbě se neshodneme.
Pojďte dál.
Nemůžu, spěchám.
Pojďte dál, a já to ztlumím.
Našel jsem ten koláč.
Prý ho dala do lednice. Kdo dává koláč do lednice?
A kam jinam?
Já nemám rád, když se věci uklízí.
Já bych nechával všechno na stole u ruky,
abyste to, co potřebujete, prostě našel.
Ona je pravý opak.
Chce mít všechno uklizené
a srovnané.
Povězte, Walíde, uživíte se psaním?
Zatím ne.
Protože jsem zatím žádnou knihu nevydal.
Ale jde to.
Když se knížka dobře prodává, člověka to uživí.
Neurazte se, ale z čeho teda žijete?
Vždycky nějak vyjdeme.
Ale jak?
Než jsem dal výpověď, byl jsem úředník v bance.
Něco jsem tehdy našetřil.
Ale zásoby se vyčerpají!
To je pravda, ale doufám,
že knihu zvládnu vydat, než se tak stane.
A co dělá vaše paní?
Ola je zdravotní sestra v italské nemocnici.
- Aha, chápu. - Co chápete?
Že jste jako já... taky vás živí manželka.
- Tak to není. - Jak by nebylo.
U nás má stabilní práci Ranín
a já beru to, co se mi zamlouvá.
A co se mi nezdá nebo to není v Haifě,
to nechávám plavat. Prostě tak!
Děláte na stavbách?
Stavby, renovace, montování lešení,
pronajímání vybavení, omítky...
prostě všechno.
Tohle je klidná čtvrť.
Klidná.
Chvíli byla.
Zdravíčko, sousedko.
Vy jste Walídova žena, Ola, že ano?
Já jsem Džalál, váš nový soused.
Aha, vítejte.
Nemůžete zaparkovat? Pomůžu vám, chcete?
Nikde tu není místo.
Tak si vezměte moje, chystám se odjet.
Vážně? Díky moc. Díky.
Musíme parkování nějak vyřešit.
Tenhle plac je pro nájemníky, žádní jiní prevíti tu nemají co stát.
Nenechat mi svoje místo, nevím, kam bych to na noc postavila.
Šamsi, zlato, to už stačí.
Nechala bys to na ulici a ten kousek došla. Nedělej z toho drama.
Já z toho drama nedělám. Kdo tvrdí, že jo?
Jen jsem po celém dni prostě unavená
a chtěla jsem zaparkovat někde blízko baráku, toť vše.
A to se ti povedlo.
- Tati! - Co tati? Máš břicho plné vody!
A jak jsi to myslela?
Že seš po celém dni unavená?
Nijak.
Vůbec nijak.
Núr, dělej, čekáme na tebe.
No jo, tati, už jdu, vteřinu.
Přijde mi moc milý a ochotný.
Není ani milý, ani ochotný, je hrubý, protivný a otravný.
Núr!
Nech mě zajít pro Džalála, ten bude vědět, co s tím.
Ne, žádného Džalála! Ušetři nás jeho hulvátství.
Dojdi pro hadry, jsou na šňůře,
včera jsem je pral.
Pověz, jak hadry spraví prasklou trubku?
Olo, podej mi ty hadry!
A vezmi i kýbl.
Přiznej, že nevíš, co s tím, a sežeň instalatéra. O co jde?
Kde podle tebe v neděli seženu instalatéra?
Od začátku ti říkám, že zavolám Džalála.
Tak toho pitomce zavolej, do toho.
Ano?
Vím.
Jasný, jasný.
Sousede, nepřinesl byste mi sklenici vody, prosím?
Samozřejmě.
Poslouchej...
potřebuju trochu víc času.
Kde mám vzít tolik peněz? Jsem snad bankomat?
Nezvyšuju hlas,
jen říkám, že do zítřka to nezvládnu,
dej mi ještě chvíli, abych ty prachy sehnal.
Jo?
Prosím.
Koukejte, sousede,
prozatím je to opravené,
ale máte zrezlé trubky, budete je muset všechny vyměnit.
Vydrží to do zítřka, než seženu instalatéra?
Ale houby! Vydrží to rok
a pak vám to dám dohromady.
Co byste sháněl instalatéra? Copak nejsem po ruce?
Mockrát děkujeme. Jsme vám vděční!
To nestojí za řeč.
Co to má být?
Lidi si musí pomáhat, nesnažte se mě urazit.
Ale jestli mi chcete poděkovat,
přijďte zítra na večeři.
Chystáme posezení pro ostatní sousedy,
abychom se seznámili.
Budu se zlobit, když nepřijdete.
Hlavně nespálit kebab!
Vítejte!
Mám ho rád skoro syrový, jen lehce olíznutý ohněm.
Rare , jak se říká anglicky.
Na zdraví, na zdraví.
Spálený kebab není k jídlu, co?
Dojdu se podívat na maso.
Seď, všichni seďte, dneska jste našimi hosty.
Walíde, ty nic nejíš?
To je v pohodě, já...
Na zdraví, sousedé!
Je Džalál doma?
Vteřinku, zavolám ho.
Ne, jdeme dál.
Vítejte.
Na slovíčko.
Posaďte se. Dejte si s námi něco k jídlu a pití, prosím.
Budeme na balkóně.
Hned jsem tam.
Ranín, zlato, podej mi dva talíře.
Kolegové z práce.
Pojď sem a zavři.
Musíte být trochu trpělivější.
Víc než doteď?
Je to spousta peněz, a já je prostě nemám.
To mě nezajímá. Nějak to vyřeš.
Jen klukům něco dám. Hned jsem zpátky.
- Zdravím. - Dobrej.
Proč nejíte?
Nemáme hlad.
Neměli byste cigaretu?
Kde mám oheň? Nevzals mi ho?
Jo, proč?
Jak proč? Naval!
Dělal jsem tvým přátelům společnost, než se vrátíš.
Tak jo, já zas jdu.
Máme s tebou trpělivost. Fakt velkou trpělivost.
Dobrou noc.
Dobré ráno.
Včera jsme si to u vás moc užili.
Děkujeme za pozvání.
Není zač.
Bylo to vážně naprosto báječné.
To jsem rád.
Co byli zač ti dva, co přišli jako poslední?
Přijde mi, jako bych je už někde viděl, jen nevím kde.
Kdo to je?
Jdeš se projít?
Ne, jdu si pro něco do auta.
Auto máš támhle.
No vidíš! Jsem mimo. Ještě jsem neměl kafe. Pojď, dáme si kafe.
- Teď nemám čas. Jindy. - Kam jdeš?
Něco si zařídit.
Pěšky? Kde máš auto?
Tak jo, zastav se, až se vrátíš!
Kde jsem je jen viděl? Musím si vzpomenout!
Nikde jsi je neviděl, ani je neznáš. Dost už! Přestaň se na ně vyptávat!
Tak jo, promiň.
Hele,
Džalále, budu k tobě upřímný.
Pracuju na románu ze zločineckého podsvětí, je to detektivka,
hlavní postavy se podobají tvým kamarádům
a vlastně i tobě.
No a já s tím světem nemám nic společného,
tak jsem si říkal, jestli bys mi ho nepomohl líp poznat.
Jak to myslíš? Jakože jsem zločinec?
Ne, to ne, to rozhodně ne.
Ten román, co píšu, potřebuju si udělat rešerši, abych mohl napsat...
Já to chápu, z čeho jsi tak nervózní?
Stačí. Rád ti pomůžu.
Ano, Olo?
Dobře, hned vyrazím.
Jasně, to víš, že ti zavolám.
Klukovi je blbě. Musím do školy.
Dobré ráno.
Můžeš mě svézt?
Jasně. Kam jedeš?
Co je ti do toho? Svezeš mě?
Oukej. Zlato, sedni si dozadu.
Ahoj, zlatíčka.
Ahoj.
Kam teď?
Na světlech doleva.
Dobře, ale kam jedeme?
Vybrat nějaký dluhy.
Zastav, tady je to dobrý.
Hej, pojď sem.
Kde máš tátu?
Táta nemůže chodit, má hemeroidy.
Hemeroidy!
Pozdravuje vás a vzkazuje, že to není moc
a že zbytek sežene za dva dny.
- Proč nejsi ve škole? - Vyloučili mě.
- Cože? - Vyloučili mě.
- Kdo tě vyloučil? - Ředitel.
Vezmi si tašku a mazej do školy.
A jestli bude mít ředitel kecy, pověz mu, že táta vzkazuje,
že když tě tam nepustí, rozmlátí celou školu, ok?
Ale táta nemůže... on má...
Hemeroidy, my víme. Ničeho se neboj, prostě to řekni.
Tak jo, mazej!
Počkej, počkej,
pojď sem, chlapče!
- Jak se jmenuješ? - Támir.
Támir.
Tohle si vezmi a kup si za to nové boty.
Děkuju.
Čau.
Jedeme.
Tyhle školy a ředitelé.
Vyhazují děti, a pak se diví, proč roste kriminalita!
Víš ty co, Walíde, já bych tu školu vypálil.
Ano, miláčku...
Ne, nejsem tu sám.
Ale?
Pošli, pošli.
Jsem na cestě.
- Tady furt rovně. - Kam teď?
"Bezútěšný den nejrychleji uplyne
s krásnou ženou pod stanovou plachtou."
Zastav tady.
Počkej na mě čtvrt hodinky.
Zdržel jsem tě? Omlouvám se.
Kde tě vyhodím? Něco mám a jedu pozdě.
Můžu si vystoupit tady.
Walíde, kamaráde...
Chtěls poznat náš svět, uvidíš spoustu věcí,
které se ti nebudou líbit.
Jsi zhnusený?
Chápu.
Tak se mnou netrav čas. Pamatuj ale, že to tys chtěl něco ode mě.
Všechno, co uvidíš, ti nemusí jít pod nos, ale nehraj si na soudce.
A neopovažuj se soudit mě, jasné?!
Nastup!
Ne, nezdržuj se, říkals, že něco máš.
Nastup.
Zrušil jsem to.
Počkej chvilku, nikam nejezdi.
Haló, ahoj, Júsufe, jak to jde?
Pověz, kde najdu tvého bráchu, Ísu?
Nebere mi to. Aha.
Včera jsem ulovil pár křepelek, vím, že je má rád pečené.
Vážně?
Tam, co táboří vždycky?
Bezva, hodím mu je.
Nic mu neříkej, chci ho překvapit.
Prima. Měj se.
Ke Galilejskému jezeru.
Děje se něco?
Co jsi to měl za program?
Sezení u terapeutky.
Dobře, uděláme to následovně, já zajdu za tím prevítem,
ty zaparkuj auto čumákem k silnici, ale někde mezi stromy.
Až mě uvidíš, jak mířím k tobě, nastartuješ. Platí?
Nechám ti mobil. Když tu do deseti minut nebudu, zavoláš sem
a povíš jim, že je Džalál s Ísou. Rozumíš?
Moment, moment, moment!
A přestaň utrácet za psychology.
Íso!
Polez ven, potřebuju s tebou mluvit.
Co tu děláš?
Pojď sem.
Moje prachy!
Dneska!
Cos to provedl? Tys ho zabil?
Trošku jsem ho škrábl,
abych mu dal lekci.
- Ale proč? - Jak proč? Proto!
Souvisí to s těmi, co přišli k tobě?
Proboha! Ty se na ně nepřestaneš vyptávat?
Zapomeň na ně,
jsou naprosto nedůležití.
Poslal je někdo, od koho jsem si půjčil hodně peněz,
a nemůžu mu je splatit.
Jasné? Spokojený?
A ten, cos ho zabil?
Já nikoho nezabil!
Proč mě nevnímáš? Nejsem vrah!
Tenhle šmejd Ísá si ode mě před rokem půjčil, a nevrátil mi to.
Kdyby mi to vrátil, nepřišli by mi až domů vyhrožovat ti dva.
Kolik máš času?
Žádný.
Soustřeď se na řízení, bolí mě z tebe hlava.
Zajeď na pumpu, musím si umýt ruce.
Mami, řekni dětem, ať jdou dolů. Čekám venku v autě.
Jistě, drahoušku. Pojď nahoru, chceme tě vidět.
To nejde, mami, spěchám. Navíc tu mám kamaráda.
A co má být?
Pojďte, dáme si společně šišbarak.
Je to vynikající, děkuju.
To jsem ráda!
Núr, drahoušku, proč jsi nedala šišbarak do supière?
- Co to je supière? - Polévková mísa.
Mami, proč neříkáš polévková mísa.
Ta mladá generace ničemu nerozumí.
Já také ne.
Tak jo, jezte, spěcháme.
A pročpak?
Tvůj otec bude zklamaný, až vstane a zjistí, že se s tebou minul.
Šamsi, jdi vzbudit dědečka.
Ne, ne, proč bychom ho budili? Nesmysl!
Hano, my máme hosty?
No vidíte, vzbudil se sám.
Ano, pojď za námi, je tu Walíd s kamarádem.
- Dobrý den přeju. - Dobrý den i vám.
Tati, to je Džalál, náš nový soused.
Rád vás poznávám.
Nápodobně.
- Dáte si šišbarak? - Ne, díky. Později.
Proč tu máte takové vlhko?
Rok co rok začne v zimě zatékat střecha a loupají se zdi.
Vlhkost ale není dobrá,
nejenom kvůli stěnám, ale i kvůli zdraví.
Slyšíš, Azízi?
Kolikrát jsem ti to říkala?
Proč si zapaluješ? Táta bude kašlat!
Tak pootevřeme okno.
Tvůj otec kašle celý život, to nemá z mého kouření.
Děkuju, madam.
Za dva dny přijdu a položím na střechu asfalt.
Oškrábu stropy a stěny a pak vymaluju.
Chcete stejnou barvu, nebo byste si ráda vybrala nějakou jinou?
Nepovídejte! To myslíte vážně? To je vaše práce?
Já dělám úplně všechno, madam.
Když se vám v domě něco rozbije, stačí mi zavolat.
Hano, jak o tom můžeš uvažovat?
Bude tu všude barva a nepořádek!
Kdyby to bylo na tobě, vlhkost prožere celý dům a střecha spadne.
Nemá rád, když se s domem něco dělá.
Proč zavíráš okno, když ještě kouříš?
Mrznu!
Ta pořád mrzne.
Věčně nosí sukně, a věčně mrzne!
Dělá to a říká jen proto,
aby nám předvedla své krásné nohy.
"... jak to může dělat,
když jsem mu já nic neprovedl?
Vždycky jsem mu přál jen vše dobré.
Žádná touha..."
Kampak?
Jdu ven s Džalálem.
Dnes a denně Džalál?
O co tu jde, Walíde?
Jak se z Džalála, kterým jsi pohrdal, stal Džalál nejlepší přítel?
Vídáš se s ním každý den. Já to nechápu.
Není co chápat... Tak jo, čau.
Dobře, zlato, pokračujme.
Dodělals tu práci u našich?
Jo, dodělal.
Na vlhkost můžou dalších pět let zapomenout.
Proč ses nestavil?
Vaši jsou bezva.
Co je na nich bezva?
Jsou skvělí! Kdyby moji rodiče žili,
vídal bych je pořád.
Mám jim říct, aby tě adoptovali?
Moc vtipné.
Podle mě si nevážíš toho, co máš.
To je možné.
Džalále... chci tě o něco poprosit.
Sem s tím.
Potřebuju někoho, kdo by zvládl někoho zabít.
- Cože? - Slyšels mě.
Koho?
To není důležité. Potřebuju někoho, komu důvěřuješ.
Co to tu plácáš?
Uděláš to pro mě, nebo ne?
Takže tohle ode mě chceš?
Proto ses tvářil, že se mnou trávíš čas kvůli knížce?
- Měls mi to říct rovnou. - Vážně?
Měl jsem ti hned první den říct, že sháním nájemného vraha?
Nájemného vraha?
Koho tak strašně nenávidíš?
Tati, přijeď pro Šamse. Učitelka říkala, že ho máš vyzvednout.
No jo, hned jedu.
Núr, zlatíčko, zůstaň s ním, než dorazím.
To nejde, mám hodinu.
Dobře, pojedeš domů autobusem. Já ho musím vzít k doktorovi.
Nemusíš to rozebírat. Každé úterý je to ta samá písnička. Tak jo, čau.
Núr? Co jsi to před chvilkou říkala?
Co myslíš, tati? Že mě viděla učitelka a řekla mi...
Ne, to ne, říkalas, že každé úterý je to stejná písnička.
Jasně, každé úterý. Proč?
Chceš říct, že každé úterý je Šamsovi zle a jde domů?
Jo.
Tati, já musím do třídy. Ahoj.
Šamsi, zlatíčko, jak ti je?
Zajdu ještě za ředitelkou, ano?
Dobrý den, Abú Šamsi, pojďte dál.
Chtěl jsem se zeptat,
jaký má Šams v úterý rozvrh? Co má za hodiny?
Šams chodí do třetí A, že?
Ano. Má tělocvik?
Ne, v úterý tělocvik nemá.
Tak co má?
Normální předměty jako každý den. Podívejte...
arabštinu, matematiku, angličtinu, přírodopis,
zeměpis a ještě jednu arabštinu.
Jak často má přírodopis a zeměpis?
Přírodopis...
Přírodopis má v úterý a ve čtvrtek.
A zeměpis, ten má jen v úterý.
Kdo učí zeměpis?
Slečna Randa.
- Dobře, děkuju. - Není zač.
Šamsi, zlato, máš rád slečnu Randu?
Co mlčíš?
Máš ji rád?
Ale jo.
A co hodiny zeměpisu?
Já nevím.
Dobře. A co probíráte v zeměpisu?
Já nevím. Já na něj nechodím.
Ty nechodíš na zeměpis?
- Ne. - Proč ne?
Slečna Randa nám na první hodině
vyjmenovávala hlavní města světa.
A řekla, že Jeruzalém je hlavní město Izraele.
A já řekl, že se plete, že Jeruzalém je hlavní město Palestiny!
Začala na mě křičet
a ostatní se mi smáli.
Pak mě vyhodila za dveře.
Po hodině za mnou přišla a řekla mi, že takhle nemám mluvit.
Já jí pověděl, že mi to říkal táta,
a ona řekla, že si s tebou musí promluvit.
- Mluvila s tebou? - Ne.
- Zlobíš se na mě? - Ne, jasně, že ne.
Před každou hodinou zeměpisu tě rozbolí bříško, je to tak?
Jo. Ale nevím proč.
Zítra tě odvezu do školy a společně zajdeme za slečnou Randou
a dáme jí lekci ze zeměpisu.
A možná i z dějepisu.
Ano?
Pojďme.
Takové energie po ránu! Počkej na mě.
Vezu mámě auto do servisu, jedeš se mnou?
Jasně.
Přemýšlels o tom?
Na to bych se měl ptát já tebe. Přemýšlels o tom?
Myslím na to už dlouho.
Ale proč jako? Proč ho zabíjet? Jsou jiné způsoby.
Můžeme sehnat někoho, kdo mu zláme kosti. Ale zabíjet ho?
Přestaň, jestli na to nemáš,
vyřeším to jinak. Jen jsem chtěl, abys za tu práci dostal zaplaceno.
Upřímně, bavím se o tom s tebou jenom proto, že potřebuju prachy,
i když není snadné si je od tebe brát.
Za prvé, tohle je práce.
Za druhé bys dostal podíl od zabijáka, ne ode mě.
Mám pocit, že tě vůbec neznám. Naháníš mi strach.
Před servisem si uděláme zastávku.
Zastávku?
To je náš člověk.
- Ten? - Neukazuj! Zbláznil ses?
- Ten? - Jo.
Ale on vůbec nevypadá jako zabiják.
Zvláštní. Protože ty vypadáš docela jako někdo, kdo chce někoho zabít.
Jsi si tím jistý?
Jestli je zabiják, proč pracuje v automyčce?
Jdi se zeptat.
No tak, jdi
a prober to s ním.
Je neuvěřitelné, jak hloupý umíš občas být, víš to?
No jo.
Tak s ním promluvíš?
To není tak snadné. Za prvé, ne tady.
Za druhé tě nesmí vidět a znát tvé jméno.
A hlavně
se musíme rozhodnout, jak chceme, aby tvůj přítelíček umřel,
aby to vypadalo jako nehoda.
Aby ho v případě, že ho chytí,
nemohli spojit s námi.
Jeď, jeď.
Celou dobu to mějte na neutrál, nohu pryč z brzdy a nesahat na volant.
Zavřete si okýnko, pane.
Ano, nejlepší bude je zavřít.
Pusť volant. Pusť ho!
Nesnáším myčky.
Nohu z brzdy!
Co je? Co to děláš?
Nohu z brzdy!
Co se děje?
Copak?
Copak, Walíde?
Dýchej, dýchej.
Nemůžu. Umřu!
Umřu!
Walíde, copak se děje?
Dýchej, dýchej, Walíde!
Zůstaň se mnou!
Zůstaň se mnou, brácho.
Walíde. Walíde?
Dýchej! Walíde! Walíde!
Prober se, všechno je v pohodě, vezmu tě do nemocnice.
Walíde, zůstaň se mnou, brácho!
Zatraceně!
Zůstaň se mnou, Walíde!
Prosím tě!
Co mám dělat?
Walíde...
Prober se.
Walíde, dýchej, dýchej.
V klidu, v klidu.
Už jsme venku, jsme venku.
V pohodě,
to byla jenom panická ataka, nic zvláštního.
Proč jsi mi neřekl, že trpíš klaustrofobií?
Vůbec bychom do té mrchy nelezli!
Dýchej, v klidu, v klidu.
Zvládneš řídit?
Nevím, proč to neudělá.
Prý už to nedělá.
Kašleme na něj. Mám někoho jiného.
Koho?
Co na tom sejde?
Otázka... Můžu prát béžovou s bílým oblečením?
Co znamená béžová?
Béžová blůza. Můžu ji hodit k bílému?
Hele,
podle mojí ženy se k bílé může dávat jenom bílá.
Mám se jí zeptat?
Ne, ne, to není důležité.
Poslyš,
zítra v noci jedeme s kluky na lov, nechceš jet s námi?
No páni, sousede, ty jsi samé překvapení.
No jo.
Tak co? Jdeme? Nebo jste přežraní?
Já nevstávám. Já půjdu spát.
No jo, ty seš dobrý akorát na grilování a žvanění.
Tak jo, jdeme, vstáváme.
- Dohlídni na psy. - Jasně.
- A hlavně neusni. - Klid, jsem vzhůru.
Jdeme spát.
Achtale!
Achtale, ticho!
Jdeme, Walíde... Achtale!
Snaž se být úplně potichu.
Co teď?
Teď budeme čekat.
Vrátím se do tábora.
Nehýbej se.
Co to je?
Džalále! Ty jsi lovec!
Trefils toho divočáka přímo doprostřed hlavy!
Takže bys mohl ulovit cokoliv, co by se před tebou objevilo?
Cokoliv?
Kdybys třeba viděl křepelku, mohl bys ji sundat?
Jasně, kam tím míříš?
Dobře, a kdybych se před tebe omylem připletl já?
- Hotovo. - To jako vážně?
Fakt bys mě zabil?
Dobře...
Na kolik by mě to zabití vyšlo?
Tebe, sousede, oddělám zdarma!
- Vážně? - Jasně, brácho.
Ne, ne, ne. Tohle je práce.
Tak kolik, pověz? Co za to?
Nesnaž se mě urazit.
Ne, ne, fakt ti zaplatím.
Tak se prostě rozběhni a uvidíš, jo?
- Sundáš mě? - Jasně.
Mluvím vážně.
To já taky, chlape.
Mluvím vážně. Zastřelil bys mě?
- Fakt? - Jasně.
Džalále, nedělám si legraci.
Má tak sedmdesát kilo.
Džalále, no tak, odlož ten mobil a poslouchej mě.
Co je?
Džalále, já ti neřekl pravdu.
Celou tu dobu jsem ti lhal.
O tom, proč sháním zabijáka.
Jsem nešťastný
a už nechci žít, nechci vidět, co mi život chystá. Chci umřít.
Všichni chtějí umřít, svět stojí za prd.
Chci, abys mě zabil ty, tady v lese.
Chci zemřít tak, jako jsi zabil toho kance.
Viděl jsem, jak jsi ho trefil. Bude to vypadat jako nehoda.
Seš sjetý?
- Kouřils něco se Saídem? - Ne.
Jsem úplně střízlivý.
Hele...
Dám ti za to spoustu peněz.
Tolik, že poplatíš dluhy a ještě ti zbyde.
Ty to myslíš vážně? Fakt vážně?
Jasně.
Já pomůžu tobě a ty mně.
Sháníš někoho, kdo někoho zabije. A já jsem ten, kdo chce umřít.
A ty budeš ten, kdo mě zabije.
Ty zvíře!
Co jsi zač? Kdo vlastně jsi?
Před chvílí jsi hrál a zpíval!
Slyšels, cos říkal?
Poslouchal ses vůbec?
Zbláznil ses? Jak? Jak bych tě mohl zabít?
Ty nejsi člověk!
Poslouchej,
už nikdy na mě nemluv,
ani se ke mně nepřibližuj!
Džalále, zavolej mi.
Ahoj, Olo.
Vím, volala mi.
Nechce se mi.
Nevím proč, prostě nechce.
Jeď sama, vezmi děti a jeďte.
Proboha, Olo, proč se na všechno musíš furt ptát!
Prostě nechci nikoho vidět. Nikoho. Pochop to.
- Hádej, co je k obědu? - Co?
- Kyselé okurky? - Ne.
Co by sis dala?
Rýži a labne.
Ranín, kde je Džalál?
Nevím. Včera se nevrátil.
Nezvedá mi telefon.
Mně taky ne.
Kde by mohl být?
Jděte dovnitř.
Ty víš kde.
- Dobré ráno, Líno. - Dobré ráno.
Já jsem Walíd, jsem soused a kamarád Džalála.
- Jakého Džalála? - Buďte v klidu.
Jsem jeho kamarád, vozil jsem ho sem. Nebojte.
Žádného Džalála neznám. Musel jste se splést.
Kdepak. Nespletl.
Džalál o vás pořád mluví.
Říká, že jste jeho životní láska a že je šťastný
jenom s vámi.
Čeká, až mu holky odrostou, aby s vámi mohl být.
Jestli se mnou nechcete mluvit, chápu to.
Omlouvám se, že jsem rušil.
Zastavil se tu včera pozdě v noci.
Řekl mi, že bude nějaký čas pryč,
že bude nejlepší, když nebudu vědět, kde je.
Víc opravdu nevím.
Vážně.
Tati... tati...
Tak co, Džalále?
Ještě se zlobíš? Nechceš to urovnat?
Když jsme se seznámili, chtěls, abych tě nesoudil a chápal okolnosti.
Vzpomínáš?
Tak proč ty nechápeš ty moje?
Víš, co je to deprese?
Víš, že se probouzím s pocitem, že nic nemá smysl?
Já...
to každopádně udělám,
s tebou nebo bez tebe.
Hlavní je, aby se to nedozvěděly děti.
Aby nežily s tím, že jejich otec spáchal sebevraždu.
Jestli miluješ svoje děti a máš o ně starost,
žij pro ně.
Máš pravdu, o depresi nic nevím,
ani o tvém duševním stavu,
vím ale, že jsi srab.
Nejsem srab.
Srab se bojí smrti.
Srab se bojí života.
Jestli by se měl někdo zabít, tak já.
Dobrý den.
Je tu Džalál?
Co je?
Dejte nám chvilku.
Co ty tady?
Můžeme si promluvit?
Ale rychle, mám práci.
Omlouvám se, že tě otravuju, ale nevěděla jsem, za kým jít.
Nechápu.
Jde o Walída.
Určitě sis všiml, že trpí těžkou depresí.
Pro nás to není nic nového.
Vždycky býval skleslý.
Ale co jste se seznámili, ohromně se změnil.
Najednou byl veselý, plný života.
Tak kdybys ho mohl zase brát ven nebo se projít
nebo s ním mluvil jako dřív, byla bych ti moc vděčná.
Udělal bys to pro mě?
Ty to vůbec nechápeš, co?
Džalále, já vím, že Walíd často mlčí
a že to s ním není vždycky snadné,
ale je to dobrý člověk, dobrý otec.
Nemůžu se jen tak dívat, jak si ničí život, a nic neudělat.
Promysli to, ano?
Ne kvůli němu, ale kvůli dětem.
Měla bys jít.
DŽALÁL SABBÁGH POHŘEB SE KONÁ ZÍTRA V 10:00
- Kde je Džalál? - O co jde?
Panebože.
Je tady, pojď dál.
Džalále, pojď se podívat!
Kolik za to vyfasuju?
Díval jsem se na to.
Neúmyslné zabití je mezi šesti měsíci a dvěma lety.
Když se budeš dobře chovat, pustí tě samozřejmě dřív.
Jak se ti povedlo mě takhle očůrat?
Lhal jsi mi od první chvíle.
Když jsem byl malý,
moje sestry se zlobily, když jsem lhal, a chodily žalovat mámě.
Té ale vadilo, když o mně říkaly, že jsem lhář.
Říkala jim: "Neříkejte o něm, že je lhář,
má jen bujnou fantazii."
Kéž bys tu bujnou fantazii radši použil na psaní,
a ne na plánování vlastní smrti.
O čem psát.
O čem psát?
O okupaci, o Palestině.
O Palestině?
Říkals, že ta se může jít bodnout.
Dělal jsem si legraci.
Pozítří, v kolik hodin vyrazíme?
Když před lety stavěli v Jerichu lanovku,
vyprávěl mi jeden známý, co tam dělal, příběh.
Na té stavbě
používali osly,
tahali materiál z údolí až nahoru na Qarantel.
Neměli na výběr,
museli ty osly vodit až nahoru ke klášteru.
Znáš to tam, že jo?
V Jerichu je vždycky na padnutí, v létě i v zimě.
Představ si, že tam děláš v létě.
Jo?
Chudáci osli byli plně naložení
a šlapali nahoru a dolů klidně padesátkrát denně.
A pak jednoho dne jeden z oslů vystoupal nahoru,
kde mu ze zad sundali náklad.
A on, místo aby se vrátil dolů s ostatními,
zůstal stát.
Ten můj známý to viděl na vlastní oči.
Zastavil se na okraji hory, podíval se pod sebe...
A pak se vrhl dolů a zabil se.
Spáchal sebevraždu,
protože byl unavený
a už nedokázal pokračovat.
Proč mi to vykládáš?
Tak jo.
Pozítří v kolik hodin?
Jsem ráda, že jsi dostal rozum a vracíš se do práce.
Nech psaní psaním, to ti na chleba nevydělá.
Nemám pravdu, Azízi?
Konečně, zlato, moc se nám ulevilo.
Udělám nám kávu.
Džalál odvedl dobrou práci, co?
Pojď si sednout, pojď.
Kdes to vzal?
Půjčil, od rodičů. Měli našetřeno pro strýčka příhodu.
Z pozůstalosti to dostanou zpátky a ještě něco navrch.
Jaks je přesvědčil, aby ti to dali?
Pověděl jsem jim, že se vracím do banky a že to za ně investuju.
Ty jsi fakt vrchní lhář.
Mám bujnou fantazii.
Jedeme?
Jedeme.
Tady jsou.
Walíde, půjdeš s klukama. Chci si zalovit sám.
Co seš dneska tak přešlý?
- Do toho ti nic není! - Dost, nech ho. Není ve své kůži.
Měj to u sebe.
Tak jo, jde se.
Kam zmizel? Nešel s námi?
On je na to moc citlivý.
"JAKÝ KRÁSNÝ DEN!
NEMŮŽU SI VYBRAT, JESTLI SI MÁM DÁT RADĚJI ČAJ,
NEBO SE MÁM OBĚSIT." ANTON ČECHOV
Dobré ráno. Jsem váš nový soused.
Dobré ráno. Já jsem Walíd.
Amír.
Amír. Je tu hezký klid, co?
Jo. Jako v hrobě.
Amíre, čím se živíte?
Jsem anesteziolog.
Nepovídejte.
- Zastavte se na kafe. - Tak jo.
České titulky Jitka Jeníková Iyuno 2023