Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MO GILLIGAN
Der er Mo i livet!
Mine damer og herrer, tag godt imod
Mo Gilligan!
Når jeg siger "Mo," siger I "Gilligan!"
-Mo! -Gilligan!
Når jeg siger "Mo," siger I "Gilligan!"
-Mo! -Gilligan!
Rolig nu. Sæt jer ned!
Ja! Det var fantastisk. Jeg følte mig som en rapper.
Pis. Fantastisk!
Det er fedt at lave standup.
Standup er min første kærlighed.
Jeg laver tv, og jeg elsker tv. Jeg kan ikke forestille mig…
Jeg tror, de fleste har fulgt min rejse,
især fra videoerne.
"Julie! Hent nogle dåser."
Nogle af jer siger: "Det er det, jeg kom for. Bliv ved."
Ved I, hvad der er skørt ved videoerne? Jeg lavede tre for fire år siden,
men jeg er altid klar.
For nogle uger siden havde jeg ondt i maven.
Min mave gjorde vildt ondt.
I ved, når man sidder på toilettet, og det flyver ud?
Alt irriterer én, når man sidder der.
"Få den sok af!"
Jeg måtte tage på hospitalet. Jeg var dårlig.
En fyr sagde: "Yo! Et par dåser!" Jeg var ude af den og sagde:
"Julie, kom med blodvognen."
Jeg var bare klar, mand.
Nogle gange siger folk ting, jeg har glemt fuldstændig.
Jeg var ude og købe noget til min hund.
En dreng ser på mig, og jeg ser på ham.
"Hvad fanden kigger du på?"
Pludselig siger han:
"En Peppa Pig, en sort Peppa Pig"
"Hvem er den racistiske fireårige?
Du får en støvle i ansigtet, Oliver.
Nårh nej, Netflix. Undskyld. Op igen, Oliver.
Op. Hold op med at græde."
Selv tv. Det laver jeg nu. Jeg er i tv-showbusiness.
Det er det, de kalder det, showbusiness.
Der er intet som showbusiness, og jeg er ærligt talt stadig ny.
Jeg mister mig selv. Nogle gange mister jeg mig selv.
Jeg var med i et morgenprogram.
Forestil jer mig på morgentv.
"Mo, vi klipper til pausen."
De sagde: "Mo, vi klipper til pausen."
I mit øre: "Klip til pausen."
Jeg sagde: "Ja, vi ses efter pausen." Jeg skulle lige til
at lave pistolfingre, ja,
på morgen… De mest pistollignende pistolfingre.
Jeg har endda et udvidet magasin.
Ikke?
Jeg tænkte: "Nej. Så er jeg færdig."
Forestil jer overskrifterne, når jeg ser tv bagefter.
"Mo Gilligan, ven med Raheem Sterling og Stormzy,
skyder den britiske offentlighed."
Med et billede af Saka uden grund. Han gjorde intet.
Saka gjorde intet.
Vidner siger:
"Jeg spiste morgenmad, og han skød mig.
Han skød mig. Med halskrave på. Han skød mig."
Jeg kan godt lide at lave tv. Jeg bliver hentet af en chauffør.
"Hej, sir." Han åbner døren for mig.
Det er skørt. Jeg har hættetrøje og joggingbukser på.
Så ankommer jeg.
Mit navn står på døren. Det er min dør med mit navn på.
Jeg går ind. Der er gaver.
Jeg ser på dem: "Nå, for fanden!"
Som om det er jul. Ja, hver gang.
Ja, folk giver én gaver.
Man går ind. Der er blomster.
"Ingen er død. Væk med dem." Ikke?
Man får også gode gaver. De bedste programmer giver gode gaver.
Måske endda et lille lys.
Ikke bare et lys, et Jo Malone.
Ja. Kom nu.
Granatæble-noir, du ved, hvem du er. Kom nu.
Men før man er med i et program, laver de en researchchat.
De ringer samme uge og taler om programmet, og hvad man har lavet.
På tv kan tingene forandre sig i sidste øjeblik.
En producent løber ind i mit påklædningsrum,
banker ikke, løber ind.
"Hej, hvad så, Mo? Stor fan af det hele.
Judith, hent øl. Jeg elsker det.
Så, vi har ændret noget her i sidste øjeblik.
Du vil elske det.
Vi har lejet et kostume.
Det koster omkring 10.000, men hør her.
Det er ikke bare et kostume. Det er en kyllingedragt.
Så vi tænkte, at vi ville give dig kyllingedragten på.
Og så tænkte vi, fordi du er sort, at du kan lave noget snavs.
Og vi har den der 'Cluck-Cluck'-sang, og vi laver et remix."
"Jeg siger ikke kluk-kluk. Det er ikke min stil."
"Du vil klare det så godt.
Du elsker kylling. Vi ses om lidt." Bum.
Han er væk.
På det tidspunkt går jeg helt amok.
"Hvad? Kluk-kluk?
Fuck det, jeg siger ikke kluk-kluk.
Fuck kluk-kluk og fuck de blomster.
Og fuck mit lys."
Jeg er rasende.
"Kluk-kluk i kyllingedragt? Mig?"
Når sådan noget sker,
har jeg to personer, jeg kalder mine 'fiksere'."
En person er min mor, men hun forstår ikke showbusiness.
Jeg siger: "Mor, fatter du det?
Jeg skal tage en kyllingedragt på og sige kluk-kluk."
Min mor siger: "Nå! Får du penge for det?"
"Hvad? Det handler ikke om det.
Jeg skal tage en kyllingedragt på og sige kluk-kluk."
"Godt, for så kan jeg få et nyt køkken."
Hvad fanden, undskyld, hvem?
Den eneste anden, som forstår showbusiness, er min manager, Polly.
Polly har været med mig fra starten,
før jeg fik succes.
Og her er lidt om Polly.
Polly er en kvinde,
der flyttede til Peckham alene for længe siden.
Ja.
I forstår vist ikke.
Hun valgte selv at flytte til Peckham.
Mænd forsøgte at få noget.
"Hvad sker der?" Polly tolererede ikke det pis.
"Hold kæft, dit fissehul."
Hun tolererede ikke det pis. Så jeg ved, hun altid er der.
Når den slags sker, og jeg ringer til Polly, sker der dette:
"Hej, går det godt, Polly? Ja, alt er godt.
Ja, de gav mig en gave. Et lys.
Der er brækket lidt af på siden.
Men jeg vil ikke kede dig.
De vil lave noget nyt i programmet, som de ikke nævnte.
De vil give mig en kyllingedragt på,
og jeg skal danse og sådan.
De nævnte også noget med snavs,
og fyren sagde, jeg kan lide kylling.
Det tænkte jeg også. Det er racistisk. Helt sikkert racistisk.
Ja. Okay.
Okay, jeg lader dig klare det."
Så går der ti minutter. Programmet starter om fem minutter.
Det banker på døren,
det mest høflige bank, og det er producenten, som var løbet ind.
"Mo?
Mo?
Må jeg komme ind?"
"Må?
Selvfølgelig. Kom ind, Oliver Twist. Hvad vil du?
Kan jeg hjælpe?"
"Vi har droppet det med kluk-kluk.
Vi gør det ikke. Vi havde ikke lyst til det i dag."
Nu skal jeg opføre mig falsk chokeret, som om jeg ikke fik det aflyst.
"Virkelig?
Du godeste.
Det er løgn.
Mand.
Aflyser I alt det med kluk-kluk?
Mand.
Jeg glædede mig til at have kyllingefødder på
og danse og…
Mand.
Men hvad gør I? Dragten koster 10.000."
"Ja, de vil have, at jeg siger kluk-kluk.
Med kyllingedragten på. Utroligt, ikke?"
"Du godeste, det er skørt.
Nå, men vi ses på scenen.
Sut din mor. Farvel, mand. Fred."
Angående
kluk-kluk.
Aldrig. Jeg vil have en BAFTA. Jeg siger ikke kluk-kluk.
Ja, kom nu.
Lad mig være ærlig. I har fulgt min rejse fra starten.
Livet har ikke altid været showbusiness.
Jeg har været på røven.
Helt på røven.
Så meget på røven, at man beder. Har I prøvet det?
Man er ikke engang religiøs,
men man beder. Uden at ane hvordan.
"Ja…
Jeg ved ikke, hvem der er deroppe. Buddha, en af jer.
Jeg beder dig.
Hvis du på nogen måde, Fader,
kan gå gennem dødens skygge
og finde et tegn på penge…"
Selv når man forhandler med Herren,
giver det ikke mening.
"Hvis du kan finde et tegn på penge,
så lover jeg aldrig at bande igen."
Hvad?
Helt på røven, mand.
Jeg fik mit første job i en butik.
Jeg foreslår alle at prøve det.
Det er et overgangsritual i ens liv.
Ikke? Alle bør prøve et job i en butik.
Mit første job, tro det eller ej, var i Jo Malone.
Jeg arbejdede i Westfield, da det åbnede.
Den dag, det åbnede i Shepherd's Bush.
Det kalder de det nu i West London.
"Lad os tage til Shepherd's Bush."
Folk fra West London kalder det ikke det.
Folk fra kvarteret siger: "Hvad? Det er Bush."
Før Westfield var der ingen hyrder ved den busk,
forsøger jeg at sige.
Og Jo Malone lå et sted, som hed The Village.
Der var fine butikker som Louis Vuitton og Gucci.
Og den dag, Westfield åbnede, sagde folk,
at de ville uddele gratis gaver.
Ja, de troede, de kunne gå hen i The Village til Louis Vuitton
og sige: "Louis og Vuitton, giv mig fem gratis bælter.
Giv mig fem gratis."
Min første dag i butikken.
Jeg er oplært og har læst manualen.
Jeg prøver at lære om mærket.
Min mor sagde: "Husk at se pæn ud den første dag."
Jeg havde sort skjorte, bukser og sko på.
Jeg tænkte: "Jeg er klar til butikken."
Og da jeg går ind, siger bestyreren: "Nej, tag det."
Hun gav mig et forklæde.
"Er det en isenkræmmer?
Hvorfor har jeg et forklæde på?"
Og jeg var ung og naiv og tænkte: "Nej."
Jeg lod forklædet sidde løst.
"Nej, det handler om standarder."
Hun strammede forklædet.
Jeg stod i butikken med timeglasfigur.
En mand gik forbi: "Rah, dreng, dine hofter lyver ikke."
For helvede.
"Rah, dreng, du har en god røv.
Din røv er god, mand."
Så jeg står i butikken.
Se det for jer. Jeg står der,
og bestyreren siger: "Du skal byde kunderne velkommen."
Så jeg udførte et kodeskift. Alle gør det.
Alle job kræver kodeskift.
Hvad hedder du, min ven?
-Anton. -Hvad er dit job, Anton?
-Tømrer. -Wow!
Sådan. Du udfører nok kodeskift konstant.
Du hænger med drengene.
"Ja, det sagde jeg. Manden tager nok ud lørdag, ikke?
Hallo?
Hej, ja.
Ja. Okay.
Kan jeg lave en gyngehest? Okay.
Ja.
Okay, du skal bruge den på fredag?
Ja, okay. Okay, vi ses på fredag.
Okay, farvel. Ja.
Manden laver ingen skide gyngehest.
Forpulede røvpik."
Så jeg udførte et kodeskift.
Bestyreren sagde: "Hils på kunderne." Det var alt.
Forestil jer stemningen i butikken. Der duftede godt.
Lad mig fortælle jer lidt om Jo Malone.
De sælger creme, dufte og showergel.
De har en showergel, som er så stor. Den er så stor.
Og den koster 15 pund.
Jeg brugte en dråbe om dagen.
Misforstå mig ikke, jeg stjal den, men jeg brugte en dråbe om dagen.
Så jeg skulle bare hilse på kunderne med min kodeskift-stemme.
"Hej, er du okay? Hej, frue.
God eftermiddag, frue. Er du okay?"
Det gør briter, når det er koldt.
"Er du okay? Iskoldt derude, ikke?"
"Ja, det er ret koldt."
"Kom herind, fjollehoved.
Kom herind."
Nogle gange ignorer folk én, når de går ind i butikken.
"Hej, er du okay, frue, er du okay?
Nej? Okay. Godt.
Jeg står bare her og render mig selv. Det er okay."
Så kom en sort mand ind.
Jeg tænkte: "Se lige. Det er min chance for et salg
og at omvende en kunde, som ikke kender mærket."
Han gik ind i butikken.
"Rah, for fanden, det er fedt.
Okay.
Det er som et spa herinde.
Okay.
Tester? Jeg tester den.
Den er fin."
Jeg gik hen til ham.
"Goddag, sir, er du okay? Alt i orden?"
"Yo, min bror, hvorfor taler du som Geoffrey fra Fresh Prince?"
"Det er vores signatur-duft.
Det er faktisk lime-basilikum og mandarin.
Så der er den skarpe lime,
og så er der knust basilikum,
og så kommer der et pift mandarin.
Kan du dufte det?"
Folk i butikker lyver uprovokeret.
"Ja, det er sgu meget mandarin. For fanden.
Jeg kan godt lide den, min bror.
Lad os tale beløb. Hvor meget?
Jeg kan lide den. Den taler til mig. Hvor meget?"
"Okay, sir, så den der er en 50 milliliter, ikke?
Så den koster omkring 59 pund."
"Nioghalvtreds pund?
Okay. Godt.
Hvor meget for den store, min bror?"
"Okay, den store er på 100 milliliter,
så du får dobbelt så meget duft i din eau de toilette."
"Hvad mener du med toilet? Hvad taler du om, bror?"
"Den her, sir, koster 140 pund."
"Ethundredeogfyrre? Okay.
Okay, det er lidt skørt.
Okay.
Så 59 for den, 140 for den. Er det det, du siger?"
"Ja. Jeg stammede ikke, så ja."
"Okay.
Okay, men hør lige her.
Hør her. Jeg kender ikke dig, og du kender ikke mig, okay?
Så fuck alt det, okay? Nu skal du høre efter.
Manden stjæler den, fætter.
Hvad fanden siger du til mig?"
"Vær sød ikke at stjæle den. Jeg fik jobbet i dag.
Det er min første dag. Jeg beder dig.
Hvorfor kommer du og stjæler den?
For når du ser ud som mig, og jeg ser ud som dig,
vil de tro, vi planlagde det."
"Diskriminerer de mod os?
Nej, fuck det. Jeg tager den.
Jeg kender dig ikke. Manden tager den.
Jeg slår dem, som forsøger at stoppe mig."
"Så du siger, at du går ud af butikken
og slår folk, som står i vejen?"
"Jeg slår alle. Manden er ligeglad med Bugzy Malone-mærket."
"Så du stjæler den?
Hvis du stjæler den og løber ud af butikken og tager en,
så hør her.
Tag også en til mig."
Jeg duftede skønt på arbejdet næste dag.
Men vi ved, at på arbejdspladser
har vi venner og kollegaer.
Samtalerne er helt forskellige.
For venner joker med hinanden.
Jeg arbejdede med Dwayne, som var som mig.
Vi sagde: "Hvad sker der?
Manden Dwayne, hvad siger du, fætter?"
"Elsker dig, fætter.
Manden Mo Gilligan, hvad siger du, fætter?"
Kollegerne prøvede at være med.
"Hvad sker der? Glem ikke mig, Peter.
Manden kan lide ham."
"Hold kæft, Peter, gør aldrig det igen.
Vi angriber dig i personalerummet."
Man har sine venner og sine kolleger,
og i midten, øverst, hvem er der?
Der er butiksbestyrerne.
Jeg bruger ikke ordet ofte, men ved I hvad?
Alle butiksbestyrere
er nogle kusser. Ja.
Ja, jeg sagde det. Jeg er ligeglad. Jeg sagde det.
Har vi nogle butiksbestyrere i aften?
Din skide kusse. Hold kæft.
Nej, jeg laver sjov.
Nej, jeg gør ikke. fuck ham.
Ved I hvorfor?
De kan ikke beslutte, om de er ens ven eller fjende.
De finder på ting, som ikke står på opgavelisten.
Dwayne og jeg taler om, at vi snart får løn.
Der er ingen kunder. Vi lod, som om vi foldede T-shirts.
Der er ingen i butikken.
"Hvad med lørdag?
Manden vil ud, og vi får løn på fredag."
Bestyreren kommer og ser morskaben.
"Okay, så stopper legen. Okay.
Mo, gør mig en tjeneste. Stil dig i vinduet og vink til kunderne."
"Hvad?"
To minutter senere er de ens ven,
et sted, hvor jeg ikke vil have venner.
Hvilket sted? Personalerummet.
Ingen venner der. Det er ugen, før vi får løn.
Tupperware-uge.
Jeg bruger endelig de kinesiske beholdere.
Jeg har ikke fået løn.
Jeg har ris og ærter i én
og oksehale i en anden.
Jeg har endda salat i en tredje.
Jeg har øretelefoner i.
Tal ikke til mig. En time uden løn.
Tal ikke til mig. Lad mig være.
Men hvem kommer og vil være min ven? Bestyreren.
"Hvad er det?
Det dufter fantastisk.
Hvad er det? Hvad har du der? Hvad er det?"
"Rend mig i røven.
Okay…
Det er ris og ærter, jeg har her."
"Nå! Jeg har hørt meget om dem, ris og ærter.
Jeg har hørt om dem. Ris og ærter. Fantastisk.
Det ligner ikke ærter."
"Okay."
"Hvad er det? Jeg har aldrig set det før.
Hvad fanden er det?
Hvad er det? Hvad fanden er det?
Sig, hvad det er."
"Hold op med at pege på min mad.
Det er oksehale-gryderet."
"Hvad?
Undskyld, oksehvad?"
"Oksehale-gryderet."
"Oksehale? Vent et øjeblik.
Oksehale?
Det har jeg ikke set i supermarkedet.
Oksehale?
Forklar det for mig, Ainsley Harriott.
Siger du…
Siger du, at det er halen fra en okse? Er det det, du siger?
Er det det, du siger lige nu?"
"Nej, det er hestens skide penis. Hører du efter?"
Men vi kender den internationale regel i personalerummet.
Tag ikke ildelugtende mad med derind.
Uanset hvem man er, får man ikke rummet til at stinke.
Det er et fællesrum. Vi skal alle spise derinde.
Men nogle er ligeglade.
Jeg arbejdede med en dejlig dame. Yulka, hun var så sød.
Men hun var en af dem, som aflaster problemer.
"Går det godt, Yulka?"
"Nej, ikke så godt."
"For helvede. Hvad er der galt med dig?"
"Min mand er gået."
"Det er jeg ked af at høre."
Og hendes frokost stank i personalerummet.
Jeg prøver at være sød mod Yulka,
men nogle har intet filter og kan ikke aflæse rummet.
Dwayne går ind og siger, hvad han tænker.
Han går ind. "Har I en saks?
For helvede!
Nej!
Det stinker! Nej, det stinker!
Sidder I og taler i den stank?
Nej, det er klamt, mand."
Jeg kigger på ham. "Yo, Dwayne…
Yulka har det ikke så godt. Hendes mand er gået."
"Selvfølgelig er han gået, når maden stinker sådan.
Jeg var også gået.
Hele rummet stinker."
Men vi ved alle, at vi er der på grund af pengene.
Ingen søger kærlighed og glæde. Det er pengene.
Selv mig, som 18-årig, da jeg fik min første lønseddel.
Du godeste.
Jeg havde intet til cv'et, så jeg løj. Det gør alle med det første job.
Jeg havde ingen erfaring.
"Har du arbejdet et sted?"
"Ja", "Hvor arbejdede du?", "Woolworths. Ja."
"Andre steder?"
"Dixons."
Jeg havde arbejdet i alle lukkede butikker.
"Hvor mange timer kan du arbejde?"
"Femhundrede tusind."
Så venter man bare på at få løn.
Nogle gange er man ivrig og tjekker klokken 23.58.
23.58 på en torsdag tjekker man online.
"Hvad? Har jeg ikke fået løn? Hvad?
Nej, fuck det.
Jeg stjæler alle lysene i morgen.
Det er ikke okay."
Man går ned til hæveautomaten om natten,
klokken et, ned til hæveautomaten.
Man går på gaden og skider i bukserne.
Nøglerne mellem fingrene for en sikkerheds skyld.
Farlige narkomaner…
Men det er en fornøjelse at tjene sine egne penge.
Jeg vil aldrig glemme følelsen. At gå ned til hæveautomaten
og stikke kortet ind og se penge, jeg selv har tjent…
Åh gud, det føltes, som om det skete i slowmotion.
Ved I, hvad der er sjovt ved… Tak.
Hvad er sjovt ved den joke? Nogle af jer ser på mig…
"Ja, store mand, vi fatter, at du fik løn.
Spol frem, kammerat."
Man skal altid forkæle sig selv.
Jeg forkælede mig selv med nogle Air Max 95'er.
Dengang kaldte vi dem 110'ere, for de kostede 110 pund.
Og så løj jeg for mor…
"De er fine. Rigtig fine."
Min mor står ved siden af. "De er gode til vinteren." Vinteren?
Vi bor i South London, ikke Alaska. Hvad sker der for dig?
"Rigtig fine.
Hvad kostede de?"
"Tredive pund."
Min mor syntes stadig, det var dyrt. "Tredive pund?
Du kunne have fået lærredssko." Lærredssko?
Jeg går ikke i 4. klasse. Hvem går med lærredssko?
Alt er nyt på dette stadie i livet,
selv jeres pung, drenge. I har ingen fin pung.
I har en lorte-Nike-pung. Den grimme med velcro.
"Drink? Jeg betaler." Så kommer lyden.
I har ingen kort, sygeforsikring,
mors butikskort, lånerkort.
Og en fjollet lynlås, som ikke åbner.
"Hvor meget?", "To pund", "Jeg betaler."
Livet er godt, når man tjener penge.
Den værste periode i mit liv var, da jeg var 15 til 17 og ikke havde penge.
Jeg kunne ikke arbejde. Den værste.
Man tænker kun på at skaffe penge.
Bedstemor, fødselsdage, man finder pengene i kortet.
"Hej, okay, ingen penge.
Okay, Bedste, jeg håber, du dør. Rend mig. Dø i aften.
Døden kan tage dig i aften.
Ingen penge."
"Du arver penge."
"Så håber jeg, at du dør i aften."
Men ingen penge i kortet.
Man leder efter alle penge, man kan få.
Min mor sagde engang: "Hør her, Mo.
Gå ned i butikken. Her er fem pund.
Køb en pose ris.
Jeg skal tidligt på arbejde. Køb cornflakes og behold byttepengene."
Hvad? "Behold byttepengene"?
Hvad?
Byttepengene for fem pund?
Penge som bytte?
Åh, gud.
Det hørte jeg. Jeg glemte resten. "Behold byttepengene."
I butikken: "Behold byttepengene."
Jeg får selv byttepengene.
Jeg beholder byttepengene.
Jeg husker intet i butikken.
"Okay, hvad skal jeg købe?
Hvad skal jeg købe?
Jeg skal købe noget til mig selv, for jeg beholder byttepengene.
Okay. Godt.
Jeg køber det. Det er det, hun bad om."
Jeg beholdt 2,50 pund i byttepenge.
Jeg tog et pund og gemte det til næste dag,
og i butikken kunne jeg bruge 1,50.
Ved I, hvor meget 1,50 er?
Jeg var ligeglad med visse ting i butikken.
Ting, jeg altid ville have. "Nej, ingen Wham.
Nej, ingen løgringe. Nej, rend mig, Freddo."
Jeg gik hen til frysedisken, og ved I, hvad jeg tog?
En Magnum.
Åh, gud.
Jeg er ligeglad med, hvad folk siger,
en Magnum-is er den bedste is, man kan købe.
Den er pakket i fint, lufttæt papir.
Selv måden, man spiser den på.
Jeg gik den lange vej hjem og nød min Magnum.
Jeg vendte den til siden og bed lidt, for man bider først siderne af.
For man skal brække siderne af
og vende den sådan,
og på venstre side, bræk det af,
og så sidder der små chokoladeskår fast på isen.
Tag skårene og spis dem…
Og hør lige her.
På højre side sidder et andet skår chokolade
fast på isen.
Tag også det af. Spis det, nyd det.
Fortær den glatte, saftige is.
Og når man tror, at ens Magnum er væk, er den ikke væk. Hvorfor?
Fordi der sidder chokoladestykker fast nederst på ispinden.
Åh, gud!
Nyd dem!
Så godt, at man vil æde træpinden.
Jeg kom hjem som en ny person. "Her, mor. Det, du bad om."
Min mor så på mig og grinede.
"Okay. Godt.
Okay, meget morsomt. Okay. Godt."
Jeg kigger på hende…
"Ja, jeg bliver nok komiker en dag, så…
Er det sjovt? Okay."
Nu har jeg lært, at min mor griner, når hun er sur.
Men jeg syntes, det var sjovt.
For man begynder at se sin mors vrede.
"Okay, jeg sendte dig hen i butikken med fem pund,
og du købte det?
Okay, du må tro, at jeg er en
forbandet idiot!
Har du købt skide Rice Krispies?
Siger du det? Hvad bad jeg om?
Jeg bad om ris og cornflakes,
og du kom tilbage med Rice Krispies.
Lad mig spørge dig om noget.
I går aftes krydrede jeg kyllingen til vores aftensmad.
Hvad skulle vi også have?
Se mig i ansigtet og sig, hvad vi skulle have med den."
"Vi skulle måske have
Rice Krispies?"
"Okay, jeg ender i fængsel på grund af jer unger i dag.
Jeg ender i fængsel på grund af de skide unger.
Jeg er så skuffet over dig.
Hvor er byttepengene?"
"Jeg ved ikke, hvor…
Jeg ved det ikke, mor. Jeg ved ikke, hvor de er."
Og mens man bliver grillet, hvem vil så blande sig? Ved I det?
Småsøskende, ikke? De vil blande sig.
De vil bede om ting på et tidspunkt, hvor man ikke beder mor om noget.
Vi ved, at vi skal spørge mor, når hun taler i telefon.
Ikke, når hun er rasende.
Men de hopper ind, ens småsøskende.
Hej, mor! Hej, mor! Åh, gud!
Hej, Rice Krispies! Hej, Peppa Pig! Mor, må jeg få Rice Krispies?"
"Hør her, skrid, unger,
før jeg knuser, knaser og popper jer! Væk!
Væk, nu!
Jeg kan ikke lide jer. Væk!"
Man trøster sin bror.
"Det er okay. Mor elsker dig. Alt er fint."
Lillebror: "Jeg gjorde intet!"
"Hvorfor blandede du dig? Du blander dig altid."
"Jeg ville have Rice
Krispies!"
"Hvorfor blander du dig altid?
Ved du, at du er adopteret?"
"Nej, jeg er ikke!"
Det gør de mod søskende. "Det er du. Se hans tæer.
Åh gud, se hans tæer! Nej!
Vi har ikke de tæer", "Nej, det har vi!"
Men jeg måtte flytte.
Jeg flyttede sammen med kæresten. Det var en oplevelse.
Når man bor sammen, sætter det forholdet på prøve.
Jer midt i hvedebrødsdagene er idioter.
I ved intet om forhold.
Fordi I var på ferie? Nej, I kender ikke hinanden.
Det sker, når man bor sammen.
For eksempel indretning.
Fyre må ikke købe noget.
Kvinder elsker indretning.
De er indretningsarkitekter.
I har jeres drømmehuse på Pinterest.
Og hvad vil kvinder have? De vil have et køkken.
Ikke hvilket som helst køkken. Med en ø.
Det vil de have.
Ja.
Se på dem. "Ja!"
Med marmorbordplade? Pis!
Så når man skal på arbejde,
kan de sige: "Godmorgen, skat.
Morgenmad!"
Fyre, ved I, hvad jeres rolle er?
At gå ud med skraldet. Det er alt.
Gå ud med skraldet.
I forsøger at give det til konen.
"Jeg vil ikke. Du gør det."
"Mig? Gå ud med skraldet?
Nej, jeg kan blive myrdet."
"Myrdet?
Af hvem, Skraldemorderen?"
Og kvinder, hold op med at gøre det her i huset.
Om aftenen, når I har siddet med telefonen i tre timer,
og I lægger jeres telefon,
og så skal vi lægge vores!
Nej, mand!
Fuck det! Kom nu!
Jeg vidste, du ville komme.
Kom så, op med dig. Kom, mand.
Kom så. Fuck det, mand!
Så akavet. Den sidste pige…
Han sad der. "Tænker du det? Okay. Godt."
Undskyld, hvis jeg skabte problemer.
Du var glad. "Ja, mand! Hver gang, mand!"
Det handler om kommunikation.
God kommunikation giver et godt forhold.
For lige nu vil alle ud.
Blues efter nedlukning. Vi savner det normale.
Vi vil feste og tage på natklub og gøre det, vi elsker,
og vi kommunikerer ikke.
Jeg har venner, som kan gå ud, når de vil.
Jeg er så jaloux.
"Hør her, Stace, jeg går ud. Skrid."
De er ude! De er ude en lørdag morgen klokken ti
og spiser morgenmad med drengene.
Klokken 12 er de hos bookmakeren.
De satser. Ikke noget stort, 50 pund.
Halvtreds pund, akkumulering,
satser på, at 20 hold vinder på én dag.
Og ét hold svigter dem.
"For helvede, det er altid Tottenham Hotspurs."
Så mødes drengene på pubben, og så går det løs.
De ser hinanden. "Hej!"
De er de eneste, jeg kender, som fornærmer på vej ind.
"Hvad sker der? Dino, hvad så, din fede kusse?"
De slår ham på maven. "Hej, tykke dreng."
Nu skal I høre.
Sorte mennesker fornærmer ikke hinanden.
Det sker ikke. På vej ind?
"Gwan, hvad siger du?
Manden Tyrone med din eksem. Hvad siger du, mand?"
"Lad være, min bror. Hvorfor taler du om mine tørre knæ?
Lad være med det.
Jeg slår dig med hudcreme. Lad være."
Alle drengene sidder der, og de drikker det samme.
"Hvad drikker du? En øl? Giv ham en øl. Han skal drikke."
Lille Lee drikker ikke. "Hvad drikker du?"
"Jeg drikker ikke. Jeg er på vandvognen.
Jeg er med i AA. Det er godt for mit sind og helbred."
"Hvad drikker du?"
-"Tranebærjuice." -"Tranebærjuice?
Har du menstruation? Giv ham en øl.
Skide pattebarn…
Giv ham en øl, for fanden."
Alle drengene sidder og morer sig.
De slapper af.
De er håndværkere. De bygger. Der er endda tømrere.
I kender dem.
Stressende, hårde jobs. De slapper af.
De har altid travlt. De sidder fast i trafikken
og råber ad cyklister.
"Væk, eller jeg brækker dine ben, knægt."
Jeg elsker middelklassecyklister. De bander ikke. De siger:
"Gider du at holde din mund?"
"Jeg brækker dine ben," "Nej, jeg har mit kamera!"
Manden fanger dig på kamera.
"Du er på kamera nu!
Lad mig være."
"Hvis du ikke havde det, ville jeg smadre dine ben."
Det kan ikke kun være mig.
Har I set cyklisterne ved trafiklysene?
Dem, som cykler op foran. Arrogante røvhuller.
De sætter ikke foden ned. De balancerer på cyklen. Har I set dem?
Med hjulet…
Venter på, det bliver grønt. Fuck dem.
Klokken er 18 nu. Husk, at han har været ude siden klokken 10.
Han er ved at miste energien.
Han overvejer, om han bør tage hjem.
"Jeg bør nok stoppe nu. Jeg er helt smadret.
Jeg må sænke farten i livet.
Være sammen med min lille dreng, Archie, være sammen med ham.
Han er kun seks år, men han kommer til at spille for Chelsea.
Helt vildt, ja.
Jeg tager hjem og er lidt sammen med konen.
Ja, jeg tager hjem. Jeg stopper her."
Så får han et boost.
"Hvad? Jeg tager en øl. Ja."
De fyre begynder at tale med alle i klubben.
Store øjne.
Mig og tre sorte fyre passer os selv.
"Hvad sker der? Jeg kender dig ikke. Jeg er en normal fyr.
Jeg ved ikke, hvad der sker.
Du kender mig ikke. Jeg kender dig ikke.
Jeg elsker dig. Farvel."
Og de kysser en!
De kysser en uden grund!
Jeg siger til venner, som er sådan:
"Jeres aftener er altid så vilde. Hvad er en perfekt aften?"
"Det skal jeg sige dig. Når man kommer op at slås."
"Hvad? En slåskamp?"
"Ja, jeg elsker at slås."
Derfor kan jeg lide den type. Når de slås, er der ingen snak.
"Vil du have noget?"
Bang! Hovedstød.
Hovedstød, og det er slut.
Tracy siger: "Lad det ligge! Du kommer altid på at slås!
Lad det ligge. Fuck dig, Dave!"
"Hold kæft og sæt dig i taxien."
Det var slåskampen.
Men de overdriver den på byggepladsen mandag morgen.
De fortæller de bedste slåskampehistorier.
"Fyren kommer hen, kæmpestor som en bokser.
Han kommer hen.
Han svinger, og jeg giver ham en Matrix.
'Dit svin'. Lige op.
Bang! Hovedstød. Jeg sværger.
Jeg sværger på min Bedstes grav.
Hans næse faldt af. Jeg sværger.
Lille Lee lavede kickups med den. Næsen faldt af.
Jeg sværger. Ville jeg lyve på min Bedstes grav?"
Forskellen er, at sorte
ikke kan lide at slås. I har set, hvordan det starter.
En fyr spørger alle andre end ham, han vil slås med.
"Hvad? Er han gal?
Tal med ham, for jeg bliver gal!
Hvem er den fyr? Tal med manden!
Ved han, hvem jeg er?"
Chantel blander sig, for hun kender begge to.
"Hvorfor skal I altid slås, mand? Hver gang, mand.
Kan I ikke more jer uden at slås?
I skal lade det ligge."
Men Chantal blander sig.
Hun bakker sin mand op. I har set Chantal efter kampen.
En sko på, en sko af.
"Hvor er min telefon?
Jeg skal bruge min telefon. Min telefon."
Med en pat hængende ud.
"Jeg skal bruge min telefon.
Hvad? Hvad glor I på? Hvad?
Hvad?"
Og hun bruger jamaicansk twang.
"Hvad glor du på? Er jeg en slem gyal?
Hvad?"
Mændene siger:
"Jeg ser på patten. Ærligt talt ser jeg på patten.
Ser du på patten? Det gør jeg også."
Der er altid en liderlig ven: "Jeg ville sutte på patten."
Selv mig. Jeg kan ikke lide at slås.
Jeg vil ikke slås. Jeg er en forsvarer.
Jeg forsvarer mig i slåskampe.
Jeg har små håndled.
Det er farligt for mig. Små håndled.
Tager nogen fat, er det slut.
Ved I, hvad jeg gør hver dag? Jeg smører mine arme ind.
Hvis nogen tager fat,
så gør jeg sådan. "Væk, mand.
Rør ikke de glatte håndled. Væk, mand.
Hvor vover du?"
Men selv dengang kunne jeg ikke lide det.
Vi afgjorde det med rapbattles.
Vi lavede rapbattles i ungdomsklubben.
Vores mentorer sagde: "Drop slåskampene. Sprøjt på mikrofonen."
Så vi talte grimt om hinandens mødre i klubben.
I skal se, hvad vi gjorde i klubben.
Jeg deler rummet op.
I er venstre side, okay?
I får et ord til jeres battle. Jeres ord er "Okay."
Vi prøver.
Én, to, tre.
Okay.
Okay, ikke dårligt. Din stemme er dyb.
"Okay!"
Okay. Højre side. I er højre side.
Alle på højre side,
jeres ord er
"Pikhoved." Er det i orden?
Okay. Fantastisk. Se dem snakke.
"Det er fint. Vi behøver ikke øve. Jeg kan ordet udenad."
Okay. Godt.
DJ, spil musikken.
Okay.
Når jeg peger, er det jer. Vi tager venstre først.
Okay Jeg taler til venstre side
-Alle siger… -Okay!
Til venstre side
-Alle siger… -Okay!
Jeg taler til højre side
-Vi kalder venstre side… -Pikhoved!
Højre side kalder venstre side
Pikhoved!
Højre side ventede hele livet på
at sige "pikhoved," ikke?
Se jer slyngler i midten. "Ja, jeg er på den side nu, så ja."
Se på venstre side, I er rasende. "Må vi få et andet ord?"
Okay. Jeg giver jer et bedre ord til venstre.
Jeres nye ord er
"Pikspillere." Er det okay?
-Ja! -Ja?
I skal sige det.
Hvis I vil bruge hånden, så gør det.
Okay, højre side, hvordan går det?
De siger: "Vi fører lige nu."
Så, højre side, I bliver opgraderet.
Jeres ord på højre side er
"Fissehul."
Åh, gud. Wow.
Okay, DJ, spil musikken.
Til venstre, vi kalder højre side
Pikspiller!
Venstre, vi kalder højre side
Pikspiller!
Til højre, vi siger
Fissehul!
Nej.
Så I deres læber? Alle på højre side, deres læber…
Nogle af jer var ved at eksplodere!
Barbara på 60 år derovre: "Fissehul!
Sig det! De siger det for sent!"
Venstre side, mand. Okay.
Okay, nu vil jeg være retfærdig.
Er der et ord, I vil have som jeres ord?
Er der et ord?
"Bumboclaat"?
Okay, I er vågnet. Tak, fordi I kom, venstre side. Endelig!
Se skiderikkerne i midten. "Jeg er på den side nu."
Okay, jeres ord er "bumboclaat".
Okay. Fint.
Hvordan går det? Fantastisk.
Fyrene er på tredje niveau.
Jeg siger, hvilket ord I har. Jeg går ind i skabet.
Sådan. Vi er meget vintage.
Åh, gud.
Ved I, hvad I har til højre? Åh, gud.
I vandt jackpotten. Ved I, hvad I har?
"Sut din mor."
Åh, gud.
Tålmodighed er en dyd.
Sådan er det.
Åh, gud.
"Bumboclaat" mod "Sut din mor."
Åh, gud.
DJ, spil musikken en sidste gang.
Okay.
-Til venstre. Vi siger til højre -Bumboclaat!
Til venstre, vi siger til højre
Bumboclaat!
Jer til højre, vi siger
Sut din mor!
Han står op, som om han startede det. "Ja!"
Jeg ved ikke, hvordan vi endte her. Jeg prøver at sige,
at hvis I fyre vil gå ud, så gå ud.
Drop det med hukommelsestab, som vi gør torsdag aften,
når vi sidder med konen:
"Forresten, ved du hvad, skat?
Jeg huskede lige,
at jeg skal ud på lørdag. Ja.
Ja."
For i det øjeblik er konen rasende.
"Det er fint. Godt for dig. Okay.
Det har du ikke nævnt."
Så lader vi, som om vi ikke vil ud, ikke?
"Ja, ærligt talt har jeg ikke lyst.
Ja, jeg ved ikke."
Konen vil også teste jer.
"Ja, jeg ved ikke, om jeg vil."
"Så bliv hos mig.
Vi spiser kinesisk mad og ser Sex and the city."
"Jeg er nok nødt til det, skat. Ja."
Lørdag aften har I det fantastisk.
Ikke? I står i badet
og spiller musik i vasken med ekkovibrationer.
I ser jer i spejlet og har det godt.
"Hvad? Du er for sej."
"Hvad?" Spejlet siger: "Nej, mand, du er for sej."
Konen er rasende. Hun sidder på sofaen med hudcreme i ansigtet.
"Du er sej."
Hun er rasende.
I skal til at gå.
"Ja, gwan, min ven, er du udenfor?
Okay, jeg tager sodavanden til vores drinks."
Pludselig: "Ikke sodavanden.
Det er min. Jeg ville drikke den alene i aften."
"Skat, den har stået i køleskabet i fire uger."
"Ja, og jeg drikker den alene, fordi du ikke er her."
Når konen har det sådan,
så gå bare. Gå ud og mor jer. Men hvad gør I?
I vil se, hvad der er galt. I vil undersøge det.
"Skat, hvad er der galt?
Du er i dårligt humør.
Hvad er der galt? Jeg skal til at gå. Hvad er det?"
"Nej, alt er fint.
Jeg får det sjovt alene, så alt er fint."
"Alt er ikke fint. Hvad er der galt?"
"Undskyld, hvorfor råber du lige nu?
Hvorfor råber du?"
I ved ikke, om I råber eller ej. "Hvad? Råbte jeg? Jeg råbte ikke.
Hvad taler du om?
Du er i dårligt humør.
Jeg skal ud med vennerne, og du virker sur."
"Hvad mener du med, at jeg er sur, og du skal ud?
Det er gaslighting. Hvorfor…
Det er gaslighting, det der."
Undskyld, kvinder, hvor fanden fandt I det ord?
Gaslighting. Mænd ved ikke, hvad det betyder.
"Gaslighting? At antænde gas?
Vent. Brænder du, hvis jeg antænder gassen?
Gør vi det for gasselskabet?
Hvorfor skal jeg antænde gas?"
Så angriber I kvinder os med en sætning, I elsker.
Sætningen har knust mænd i mange århundreder.
I kender sætningen.
"Ved du hvad? Gør, hvad du vil.
Gør, hvad du vil.
Jeg er ligeglad. Gør, hvad du vil."
Gør ikke, hvad I vil. Det er et trick.
Gør ikke, hvad I vil.
Gå ud med drengene. I ved, hvordan det er med drengene.
Energien er speciel, især i klubben.
Ti fyre ved bordet. Alle er glade.
De sidder glade ved bordet.
Musikken spiller i klubben.
De tager billeder.
"Kom, billede."
De ser altid seje ud på billeder.
Tim arbejder med børn. Han er lærer.
Men sammen med fyrene ser han sej ud på billederne.
I har set Tims billeder på Instagram…
…med teksten: "Pengene er smerten bag det."
Hvad snakker du om?
Der er kun én fyr i gruppen, som hygger sig.
Der er altid en anspændt ven.
Den anspændte og bekymrede ven.
"Yo, kender du ham? Jeg slår ham i ansigtet for dig."
"Hvad? Slår du ham i ansigtet?
Han er tjener. Hvad sker der for dig?"
Kun én fyr danser.
De nye TikTok-danse. Har I set de fyre?
Han har det for sjovt.
"Lad være, mand."
Hvad sker der?
De lægger det i stories på Instagram.
I ved, hvordan det er, kvinder. I tjekker historierne, ikke?
"Yo, siger han, at min fyr har lavet en story?"
"Hej!
Jeg har det vildt sjovt lige nu!"
Og mens man har det vildt sjovt,
sender konen en afhandlingssms.
Midt i dansen, ikke?
Den er så lang, er der står "Læs mere".
Se alle heksene klappe. "Ja, det er det, vi gør.
Smadrer deres lort."
For vi er rasende, ikke, drenge? Vi er totalt rasende.
Vi sidder og tænker over livet. "Nej, jeg kan ikke mere, mand.
Hvorfor gør du det mod mig?
Nej, mig, mand.
Ved du, hvor god jeg er til Fifa, og så gør du det mod mig?
Nej, mand."
I sidder med jeres 20 nuggets fra McDonald's og er rasende.
"Jeg er for rasende til at spise."
Og ved I, hvad der sker?
I stikker nøglen i døren, og pludselig
forvandler kvinderne sig til Hollywoodskuespillere.
Nøglen i døren, og I er vågne,
men når I hører nøglen…
"Skat.
Skat.
Skat, sover du, skat?"
"Ja, jeg sov, ja.
Hvad er klokken? Er den tre?
Havde du en god aften?"
"Ja, det havde jeg. Jeg vil gerne tale med dig.
Det er sent, men jeg har noget at sige."
"Okay, det er lidt sent,
men sig det bare. Hvad er det?
Hvad er det?"
"Jeg… Du ved,
jeg spiste lidt mad efter festen,
og jeg tænkte på, hvordan jeg har det."
"Undskyld, hvad sagde du?"
"Jeg tænkte på…"
"Nej, før det."
"Jeg sagde, jeg spiste lidt mad, før jeg kom hjem, så…"
"Okay, det er fint. Sig det bare."
"Okay, jeg føler bare, at i et forhold
bør jeg kunne tage ud, når jeg vil,
for jeg bør være fri og gøre, hvad jeg vil."
"Okay, undskyld, må jeg stoppe dig der?
Undskyld. Må jeg stoppe dig et øjeblik?
Okay, i sidste ende er jeg ligeglad.
Tag bare ud med vennerne. Det er jeg ligeglad med.
Jeg er ikke ligeglad med, at du får hukommelsestab:
'Jeg vidste ikke, jeg skulle ud'.
En voksen mand ved ikke, at han skal ud på lørdag, når det er torsdag?
Er jeg en idiot? Jeg er ingen idiot. Forstår du?
Jeg er ligeglad med, om du går ud.
For jeg ved ikke…
Ved du hvad? Lige meget. Forstår du?
For vi skal tale sammen som et par
og være gode venner, og det er vi ikke,
og jeg vil ikke have konflikter og…
Har du sweet and sour-sauce?
Okay."
Ja, kvinder antænder én på to sekunder.
"Jeg vil ikke lyve.
Du så godt ud. Jeg vil ikke lyve.
Jeg kan ikke lide det, for du ved, hvad du laver.
Lyver jeg? Du ved, hvad du laver. Hvad laver du?"
"Ingenting, mand. Jeg laver ingenting.
Den her pige, så dumt, mand."
"Okay, giv mig et kys. Jeg elsker dig.
Okay, godnat. Jeg elsker dig. Godnat."
I går i seng med en anden energi.
"Ja, der satte jeg hende på plads.
Okay.
Skat.
Sover du, skat?"
"Ja, jeg sover."
Fuld nugget-sex, hvor…
Jeg må rose kvinder.
I tager ud, når I vil, og I spørger ingen.
"Skat, jeg tager til Ibiza. Vi ses næste weekend." Bum.
I er væk.
I er ligeglade. I beder ikke om lov.
I er væk.
Og måden, I tager ud på, har forandret sig helt.
Det er ikke om aftenen mere.
Jeres nye ting er brunch.
Åh, gud.
Kvinder, I elsker brunch!
Har du været til brunch? Har du?
Se på dem. "Været til brunch? Det skal jeg i morgen."
I kvinder elsker brunch.
Fyrene forstår det vist ikke.
Der kommer 15 piger til brunchen.
Femten piger. De planlægger det.
Og i pigegrupper, når der er 15 piger,
er de kun gode venner med to-tre af dem.
Resten er bare andres venner,
men du skal bruge dem til at få det gode bord.
Du har været sur på nogle af dem i fire år,
og pigen ved ikke, at du betalte for hendes taxi.
Når du ser hende, er du passiv.
"Hej, går det godt, Sarah? God tur herhen?
Den kælling. Jeg kan ikke lide hende."
"Fire pund", "Det er princippet!"
Fyre, I ved ikke, at når kvinder er til brunch,
handler det om billeder. I går amok med billeder.
I poserer vildt underligt.
Hvad sker der, når I står sådan, og det ben er heroppe?
Er det et frispark, Cristiano Ronaldo? Hvad sker der?
Piger går amok med billeder. Helt amok.
"Skat, tag et billede." Amok.
Hvis man holder knappen nede på en iPhone,
tager den 10.000 billeder på én gang.
"Bevæg dig. Ind i lyset og bevæg dig." Hun gør sådan.
Du leder efter ét billede i taxien med din veninde. 10.000 billeder.
Du finder det, beskærer, vælger et filter,
vivid varm, og så på 'Gram.
Og I møder alle de andre piger.
Alle pigerne samles.
"Gå ikke ind før mig. Vent på mig." I mødes.
"Hej, er du okay, skat?"
"Hej, skat. Jeg elsker dig. Hej, hvordan går det?"
"Sarah. Kælling."
"Hejsa, hvordan går det? Hejsa."
"Hejsa!"
Kvinder elsker "Hejsa."
Fyre siger ikke "Hejsa." Det er forbudt.
Vi har ingen høj tone til at sige "Hejsa."
Kan I se det for jer?
"Hvad så, Gary? Hejsa!"
Alle pigerne er der. Femten piger sidder ved bordet.
Alkoholen forandrer billederne.
"Kom, piger. En Boomerang. Vi laver en Boomerang."
Når I laver en Instagram-Boomerang, hvorfor gør I så det, som sker i den?
"Gør noget til Boomerangen. En, to, tre."
Nogle er ikke klar til den.
De står bagest i jeres Boomerang.
"Jeg er grim. Brug det ikke."
"Det er allerede på 'Gram."
Så fylder I på for at nå højdepunktet.
Nu er I fulde.
Ved I, hvad der så sker?
Når I bliver fulde, bliver I så irriterende.
Ser I det?
Det tror jeg ikke.
I bliver så irriterende.
Og hvad gør I, når I bliver fulde og irriterende
og er ved at nå højdepunktet? Drikker I mere?
Nej, I vil høre, hvordan vi har det.
Ikke? Om eftermiddagen. Lad mig være.
Jeg spiller Call of Duty, lad mig være.
Jeg spiller Call of Duty om eftermiddagen. Lad mig være.
En gratis oplysning:
Når vi er ude med drengene, vil vi ikke tale med jer.
I kender det, drenge. "Jeg ringer til konen."
"Lad være, mand.
Hun siger bare, at du skal komme hjem."
"Okay, jeg lader være."
Jeg spiller Call of Duty med mine venner om eftermiddagen
og folk over hele verden,
og du vil ringe til mig fra brunchen, fuld og irriterende, som du er?
"Hallo?
Hallo?
Hallo, er det den gamle tøsedreng?
Hallo?"
"Skat, jeg spiller Call of Duty lige nu.
Hvad er det?"
"Du spiller Call of Duty, okay.
Okay, jeg er soldatmand.
Okay.
En soldatmand.
Hvad laver du så i det der Call of Duty-spil?
Hvad sker der i det?"
"Jeg kan ikke tale, for vi er på vej ind i Gulag,
så jeg kan ikke tale."
"Jeg siger bare, den lorte-Gulag kan rende mig.
Okay, hør her.
Jeg er til brunch.
Okay.
Nej, Prosecco får mig til at bøvse. Det ved du, Chanice.
Hør her,
jeg er her,
og jeg vil ikke lyve, jeg er lidt fuld,
og ved du, hvad?
Jaaaaaaas!
Det er Dom Perrier!
Må jeg sige noget? Jeg er lidt fuld, og ved du hvad?
Jeg er liderlig.
Hvad siger du, Call of Duty-mand?
Hvad siger du? Vil du skyde i mit hul?
Vil du det?"
"Må jeg ringe om lidt?
Spillet starter nu. Jeg skal ind i Gulag."
"Så du spiller Call of Duty?
Okay, gamle tøsedreng. Okay.
Vent, det er et fissehul. Læg på.
Skide idiot.
Sådan en idiot."
Så er I piger fulde.
Åh gud, I er fulde.
Og I er tæt på højdepunktet,
og der er én sang, som får jer til at gå helt amok
og miste alle hæmninger.
"Åh, altså!
Det er min sang.
Jeg tager mine hæle af. Åh, gud.
Åh, gud!
Nej, få mig ikke til det.
Få mig til det.
Nej, jeg kan ikke.
Jeg kan ikke. Jeg er så fuld.
I må ikke filme mig. Film mig i smug, okay?
Åh nej, jeg kan ikke.
Åh gud, jeg gør det, okay?
Ja!"
Pigerne slår hende på røven.
"Sådan, kælling!
Jeg sagde, sådan, kælling!"
"Stå på bordet!", "Ja!"
Så kommer ejeren ud. "Nej!
Ned fra bordet nu! Kom ned fra bordet.
Vi mister vores bevilling. Ned!"
"Ned fra bordet? Ved du, hvor meget jeg har brugt?
Og så skal jeg gå ned?
Sut din mor, dit fissehul!"
Hør her, når jeg siger "Sut din", siger I: "Mor!"
-Sut din… -Mor!
Når jeg siger "Sut din", siger I "Mor!"
-Sut din… -Mor!
London, tak, fordi I kom i aften!
Tusind tak.
Jeg sætter pris på jer. Tusind tak.
Det var en af mine favoritoptrædener, så tusind tak.
Tak.
Tekster af: Mila Tempels