Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-KOMEDIASPESIAALI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Elämä on Motakin!
Naiset ja herrat, tervetuloa,
Mo Gilligan!
Kun sanon Mo, sanokaa Gilligan!
Mo! -Gilligan!
Kun sanon Mo, sanokaa Gilligan!
Mo! -Gilligan!
Rauhoittukaa ja istukaa!
Joo! Se oli loistavaa. Tunsin oloni räppäriksi.
Voi paska! Se oli mahtavaa.
On kiva esittää stand-upia. Se on ensirakkauteni.
Esiinnyn nykyään telkkarissa ja tykkään siitä.
Useimmat ovat seuranneet uraani varsinkin videoilta.
"Julie! Hae pari tölkkiä."
Katsokaa heitä. "Tuon takia tulinkin. Jatka samaan malliin."
Videoissa on hullua se, että tein ne 3 - 4 vuotta sitten -
mutta olen aina valmiina. Pari viikkoa sitten sain kovan vatsakivun.
Vatsani kramppasi. Tiedättehän, miten sitä lentää pöntöllä ollessa?
Kaikki ärsyttää siinä istuessa. "Helvetin sukka pois!"
Jouduin krampin takia sairaalaan. Oli paha olo.
Yksi tyyppi sanoi: "Jou! Pari tölkkiä." Vastasin epätoivoissani:
"Julie, tuo verikoekärryt."
Olin valmis.
Joskus minulle kerrotaan reploja, jotka olen unohtanut.
Olin lemmikkikaupassa hakemassa jotain koiralleni.
Yksi poika katsoi minua ja minä häntä.
"Perkelettäkö tuijotat, hemmo?"
Hän sanoi yhtäkkiä:
"Pipsa Possu, musta Pipsa Possu"
Mietin, kuka se nelivuotias rasisti oikein oli.
"Potkaisen sinua naamaan, Oliver."
Sitten muistin Netflixin ja autoin hänet ylös.
"Nouse äläkä itke enää."
Teen nykyään tv-showbisnestä.
Sitä sanotaan showbisnekseksi.
Se on mahtavaa, ja olen yhä uusi.
Joskus kadotan itseni.
Tein kerran Breakfast TV:tä. Voitteko kuvitella minut siinä?
"Mo, pidämme breikin."
Niin he sanoivat.
Kuulin sen kuulokkeesta.
Sanoin: "Nähdään breikin jälkeen." Olin vähällä -
tehdä sormillani aseen.
Breakfast… Tämä on tosi rankka sormiase.
Tässä on jopa suurkapasiteettilipas.
Vai mitä?
Olisin varmasti saanut kenkää.
Kuvitelkaa artikkeleita, joissa katsoisin tv:tä näin.
Otsikko kuuluisi: "Mo Gilligan, Raheem Sterlingin ja Stormzyn ystävä,
ampuu brittiyleisöä."
Mukana olisi Sakan kuva ilman syytä. Hän ei tehnyt mitään.
Saka ei tehnyt mitään. Todistajanlausunto kuuluisi:
"Söin muroja, ja hän ampui minua, perkele."
"Hän ampui minua. Hänellä oli niskatuki."
Tykkään tehdä tv-hommia.
Kuski hakee minut.
"Hei, herra." Hän avaa oven.
Se on hullua. Minulla on huppari ja verkkarit.
Hän vie minut sinne. Ovessa on oma nimi. Se on oma ovi.
Joskus huoneessa on lahjoja. Katsoin huonettani ja sanoin: "Perkele!
Ihan kuin jouluna." Joka kerta.
Se on totta. Saamme lahjoja.
Huoneessa on kukkia.
Mietin, ettei kukaan kuollut ja paskat kukista.
Lahjat ovat joskus hyviä. Huippuohjelmissa on huippulahjoja.
Jopa pikku kynttilä. Joo.
Ei mikä tahansa vaan Jo Malonen.
Joo. Hienoa.
Granaattiomena noir -kynttilä. Tiedätte sen.
Ennen ohjelman alkua pidetään tutkimuskeskustelu.
Meille soitetaan ja meiltä kysellään ohjelmasta ja tekemisistä.
Tv:ssä asiat voivat muuttua viime hetkellä.
Tuottaja juoksee pukuhuoneeseen -
koputtamatta.
"Mitä Mo?
Tykkään sinusta. 'Judith, hae kaljat.' Mahtavaa.
Ohjelmaan tuli viime hetken muutos.
Tulet tykkäämään siitä.
Vuokrasimme puvun.
Se maksaa kymppitonnin, mutta mieti.
Se ei ole mikä tahansa puku vaan kanapuku.
Haluamme laittaa sinut -
kanapukuun.
Koska olet mustien yhteisöstä, voisit laulaa grimeä.
Meillä on yksi biisi,
'Cluck Cluck', jonka haluamme remiksata.
Mä en oo cluck cluck, en oo sellainen
Hyvin se menee. Siitä tulee huippusuoritus.
Tykkäät varmaan Nando'sista, nähdään pian."
Hän häipyi.
Siinä vaiheessa olin seota.
"Mikä hiton 'Cluck Cluck'?
Paskat siitä. En tee sitä.
Paskat 'Cluck Cluckista' ja näistä kukista.
Paskat kynttilästäkin."
Olin raivoissani.
"Pitääkö laulaa 'Cluck Cluck' kanapuvussa?"
Kun niin käy, minulla on kaksi niin sanottua korjaajaa.
Yksi on äitini, mutta hän ei ymmärrä showbisnestä.
"Äiti, voitko uskoa tätä?
Minun pitää esittää 'Cluck Cluck' kanapuvussa."
Äiti on ihmeissään.
"Saatko palkkaa?" "Mitä? Ei siitä ole kyse.
Minun pitää esittää 'Cluck Cluck' kanapuvussa."
"Hyvä. Jos saat maksun, saan uuden keittiön." Mitä helvettiä?
Ainoa muu, joka ymmärtää showbisnestä, on managerini Polly.
Hän on ollut mukana alusta asti jo ennen menestystäni.
Kerron hänestä taustaa.
Polly on nainen,
joka muutti aikoinaan yksin Peckhamiin.
Joo.
Ette ymmärrä. Hän muutti Peckhamiin vapaaehtoisesti.
Miehet flirttailivat joka välissä.
"Jou, miten menee?" Polly ei sietänyt sitä.
"Turpa kiinni, pimpsareikä!"
Hän ei sietänyt sitä. Siksi tiedän, että hän on puolellani.
Kun jotain tapahtuu ja soitan Pollylle, käy näin:
"Onko kaikki ok, Polly?
Joo, kaikki hyvin.
Joo, sain lahjan. He antoivat kynttilän.
Se on vähän rikki sivulta.
Kuule, en halua tuhlata aikaasi.
He haluavat tehdä jotain uutta, mistä ei mainittu.
He haluavat laittaa minulle kanapuvun,
ja minun pitäisi tanssia ja muuta.
He puhuivat grimestäkin,
ja tyyppi sanoi, että tykkään Nando'sista.
Niin luulinkin. Se on tosi rasistista.
Joo. Selvä.
Selvä, annan sinun hoitaa sen."
Kuluu 10 minuuttia. Ohjelma alkaa viiden päästä.
Sitten oveen koputetaan.
Aiemmin huoneeseen juossut tuottaja koputtaa kohteliaasti.
"Mo?
Mo?
Saanko tulla sisään?"
"Tietysti saat. Tule vain, Oliver Twist. Mitä tahdot?
Miten voin auttaa?"
"Emme teekään sitä 'Cluck Cluck' -juttua.
Unohda se. Emme halua tehdä sitä enää."
Minun piti teeskennellä shokkia kuin en olisi aiheuttanut sitä.
"Ai niinkö? Hyvänen aika. Ei voi olla.
Voi hitsi.
Peruutatko koko 'Cluck Cluckin'?
Hitto.
Odotin innolla tiputanssia, skankingia ja muuta.
Hitto, hemmo.
Mitä teemme? Puku maksoi kymppitonnin."
"Aivan. He haluavat minun tekevän sen.
Laitan ylleni sen kanapuvun. Voitko uskoa?"
"Sepä hullua!
No, nähdään kuvauksissa. Ime äitiäsi. Kaikkea hyvää. Rauhaa."
Siitä -
"Cluck Cluckista"…
Ei ikinä. Haluan Baftan. En tee mitään sellaista.
Joo, antakaa tulla!
Puhun suoraan. Olette seuranneet minua alusta asti.
Elämä ei ole aina ollut showbisnestä. Olen ollut välillä peeaa.
Tosi pahasti.
Oletteko olleet niin auki, että rukoilitte?
Vaikkei ole uskonnollinen, alkaa rukoilla, vaikkei edes osaa sitä.
"Joo…
En tiedä, kuka siellä on. Joku teistä, kuuntele.
Ole kiltti.
Jos voisit mitenkään, Isä, kulkea kuoleman varjon laaksossa -
ja löytää minulle merkin rahasta…"
Jumalan kanssa neuvotellessakaan -
siinä ei ole mitään järkeä.
"Jos voit löytää minulle merkin rahasta, vannon, etten ikinä enää kiroile."
Mitä?
Tosi peeaa.
Eka työni oli vähittäiskaupan alalla.
Kaikkien pitää tehdä se. Se on siirtymäriitti.
Kaikkien pitäisi tehdä töitä vähittäiskaupan alalla.
Eka työni oli Jo Malonessa.
Tein töitä Westfieldin ostarilla sen auetessa.
Se avattiin Shepherd's Bushissa. Länsi-Lontoota sanotaan nyt siksi.
"Mennään Shepherd's Bushiin."
Asukkaat eivät sano sitä Länsi-Lontooksi.
Hoodeilla sanotaan: "Ei, se on Bush."
Tarkoitan sitä, että ennen Westfieldiä puskan lähellä ei ollut paimenia.
Jo Malone oli Villagessa.
Siellä olivat kaikki snobikaupat, kuten Louis Vuitton ja Gucci.
Kiersi sana, että avajaispäivänä jaettaisiin ilmaislahjoja.
Kaikki luulivat voivansa mennä Louis Vuittonille -
odottaen Louisin ja Vuittonin jakavan ilmaisia vöitä.
"Antakaa viisi ilmaiseksi."
Olin ekaa päivää kaupassa. Olin opiskellut ja lukenut lehtiset.
Yritin oppia brändistä.
Äiti käski minun näyttää ekana päivänä edustavalta.
Laitoin mustan paidan, housut ja kengät.
Luulin olevani valmis töihin.
Päästyäni töihin pomo sanoi: "Ei. Laita tämä."
Hän antoi minulle essun.
Kysyin, olivatko ne grillibileet. "Miksi minulla on helvetin essu?"
Olin nuori ja naiivi ja päätin tehdä essusta löysemmän ja siistimmän.
Pomo sanoi, että kyse oli standardeista.
Hän kiristi essuani. Seisoin kaupassa kuin hiton tiimalasi.
Yksi mies meni ohi ja sanoi, että minulla oli hyvä lantio.
"Helvetti vie.
Poika, sulla on mahtava peppu.
Loistopeppu, hemmo."
Olin kaupassa.
Voitte kuvitella,
kun pomo sanoi: "Sinun pitää tervehtiä asiakkaita."
Minun piti vaihtaa kommunikaatiotyyliä.
Sitä pitää vaihtaa joka alalla.
Hemmo, mikä on nimesi?
Anton. -Mitä työtä sinä teet?
Olen puuseppä. -Vai puuseppä. Vau!
Hieno työ. Vaihdat varmaan jatkuvasti tyyliä.
Relaat poikien kanssa.
"Niinhän mä sanoin, hemmo. Meen ehkä lauantaina ulos.
Haloo?
Joo, hei.
Joo, selvä.
Voinko tehdä keinuhevosen? Selvä.
Kyllä.
Tarvitsetko sen perjantaina?
Selvä. Nähdään perjantaina. Selvä, hei.
En helvetissä tee keinuhevosta.
Helvetin kusipää."
Jouduin vaihtamaan tyyliä.
Pomo käski tervehtiä asiakkaita. Se oli työtäni.
Kuvitelkaa kaupan ilmapiiriä. Se tuoksui hyvältä.
Kerron vähän Jo Malonesta.
Siellä myydään voiteita, tuoksuja ja suihkugeelejä. Geeli on tämänkokoinen.
Se maksaa 15 puntaa.
Käytin tipan päivässä.
Varastin sen mutta käytin tipan päivässä.
Minun piti vain tervehtiä asiakkaita sisään tullessa oikeaan tyyliin.
"Hei, miten voitte? Hei vaan, rouva.
Iltapäivää, rouva. Onko kaikki hyvin?"
Britit tekevät näin tullessaan sisään kylmästä. "Oletko ok?
Eikö ole kylmää?"
"Aika kylmää on. Tule sisään, höpöliini.
Tule sisään."
Joskus he sivuuttavat tullessaan kauppaan.
"Hei, oletteko kunnossa, rouva?
Ettekö? No hyvä on.
Seison siis tässä ja haistan paskat."
Kerran sinne tuli musta mies.
Ajattelin, että saisin hänet ostamaan jotain -
ja saisin brändille uuden asiakkaan.
Hän tuli kauppaan.
"Helvetti vie, hieno kauppa.
Selvä.
Paikka on kuin helvetin kylpylä.
Selvä.
Ai testeri? Kokeillaan sitten tätä.
Tykkään tuosta."
Menin hänen luokseen.
"Hei vaan, herra. Onko kaikki hyvin?"
"Jou, hemmo. Miksi puhut kuin Geoffrey Bel-Airin prinssistä?"
"Tuo tuoksu on tunnetuimpamme.
Se on limetti-basilika-mandariini.
Siinä on kirpeää limettiä,
murskattua basilikaa -
ja vähän mandariinia. Haistatko sen?"
Kaupassa kävijät valehtelevat provosoimatta.
"Joo, tässä on helvetisti mandariinia. Perkele.
Mä tykkään tästä, hemmo.
Puhutaan hinnasta. Paljonko, hemmo?
Tykkään tästä. Paljonko tämä maksaa?"
"Hyvä on. Se on 50-millilitrainen.
Se maksaa 59 puntaa."
"59 puntaako?
Selvä.
Paljonko isosta, hemmo?"
"Iso on 100-millilitrainen,
joten eau de toilettea on tuplasti."
"Mitä toilettia? Mitä tarkoitat, hemmo?"
"Tämä maksaa 140 puntaa."
"140, vai? Selvä.
Aika hullua.
Hyvä on.
Eli 59 puntaa tästä ja 140 tuosta, vai?"
"Niin.
En änkyttänyt, joten kyllä."
"Hyvä on.
Selvä, mutta kuule.
Kuule, hemmo. En tunne sua etkä sä perkele mua.
Joten paskat näistä. Kuule.
Mä varastan tämän, hemmo.
Mitä perkelettä siihen sanot?"
"Älä varasta sitä. Aloitin tämän työn tänään.
Tämä on eka päiväni. Ole kiltti. Miksi haluat varastaa sen?
Me näytetään samalta,
joten ne luulevat meidän suunnitelleen sen."
"Mitä? Haluuks ne perkele sortaa meikäläistäkin?
Paskat siitä. Mä varastan sen.
En mä tunne sua. Mun pitää viedä se.
Mä lyön turpaan kaikkia, jotka yrittää pysäyttää mut."
"Aiotko lähteä kaupasta ja lyödä kaikkia matkalla?"
"Mä lyön ketä haluan. Tää Bugzy Malone -brändi ei kiinnosta."
"Varastatko siis sen?
Jos varastat sen ja karkaat kaupasta,
kuuntele minua.
Ota minullekin yksi."
Haisin seuraavana päivänä töissä upealta!
Mitä joka työpaikassa on?
Ystäviä ja kollegoja. Suhtaudumme toisiimme eri tavoilla.
Kun näkee ystäviä, jutellaan henkilökohtaisia.
Työkaverini Dwayne oli kuin minäkin. Meillä oli oma juttumme. "Miten menee?"
"Dwayne-hemmo, mitä äijä?"
"Mä tykkään susta. Mo Gilligan, mitä asiaa sulla on?"
Joskus kollegat yrittivät osallistua.
"Mitä kuuluu? Olen Peter.
Tykkäättehän te musta?"
"Pää kiinni. Älä tee noin enää. Me hyökätään sun kimppuun. Älä tee noin."
Töissä on ystäviä, kollegoja,
ja ketkä ovat ylempänä?
Myymäläpäälliköt.
Käytän yhtä sanaa. En usein, mutta tiedättekö mitä?
Kaikki myymäläpäälliköt ovat mulkvisteja.
Sanoin sen. En välitä. Minä sanoin sen.
Onko täällä myymäläpäälliköitä?
Helvetin mulkvisti. Pää kiinni.
Se oli vitsi.
Ei ollut. Haistakoon paska.
Sanoin niin, koska he eivät tiedä, ovatko ystäviä vai vihollisia.
Joskus he keksivät ylimääräisiä juttuja.
Mietin Dwaynen kanssa, mitä tekisimme palkalla.
Kauppa oli tyhjä. Taittelimme muka t-paitoja.
Kauppa oli tyhjä.
"Sopisiko lauantai, koska haluan mennä ulos ja palkka tulee perjantaina?"
Päällikkö tuli ja näki kaiken.
"No niin, lopettakaa.
Mo, tee palvelus. Voitko vilkuttaa ikkunasta asiakkaille?"
"Mitä?"
Hetken päästä he haluavat olla ystäviä paikassa, josta en halua ystäviä,
eli henkilökunnan huoneessa.
En halua ystäviä.
On Tupperware-viikko ennen palkkapäivää.
Toin ruokaa kiinalaisissa kierrätyspöntöissä.
En ollut saanut palkkaani. Yhdessä oli riisiä ja herneitä -
ja toisessa häränhäntää. Kolmannessa oli salaattia.
Minulla oli kuulokkeet.
En halunnut jutella. En saanut siitä palkkaa.
Älkää puhuko minulle.
Myymäläpäällikkö tuli sinne ja yritti ystävystyä.
"Mitä tuo on?
Tuoksuu mahtavalta.
Mitä se on? Kerro."
"Haista sinä paska.
Okei…
Tuossa on riisiä ja herneitä."
"Ai, olen kuullut niistä paljon.
Hitsi, riisi ja herneet ovat mahtavia.
Nuo eivät näytä herneiltä."
"Selvä."
"Mitä tuo on? En ole nähnyt sitä.
Mitä hittoa tuo on?
Mitä helvettiä tuo oikein on?
Kerro heti."
"Älä osoita ruokaani.
Se on häränhäntäpataa."
"Mitä?
Härän mitä?"
"Häränhäntäpataa."
"Niinkö? Hetkinen. Häränhäntääkö?
En ole nähnyt sitä Waitrosessa.
Häränhäntääkö?
Hetkinen, Ainsley Harriott.
Väitätkö…
Väitätkö, että kyse on härän hännästä?
Väitätkö niin?"
"Ei, se on hevosen penistä. Etkö kuuntele, perkele?"
Henkilökunnan huoneessa on kansainvälinen sääntö.
Sinne ei saa viedä haisevia lounaita.
Kukaan ei saa saastuttaa huonetta.
Se on yhteinen alue. Kaikki syövät siellä.
Jotkut eivät välitä.
Tein töitä ihastuttavan ja kivan Yulka-neidin kanssa,
mutta hän kaatoi ongelmansa kaikkien niskaan.
"Hei, Yulka, mitä kuuluu?"
"Ei hyvää."
"Perkele vie. Mikä sinua vaivaa?"
"Mieheni lähti."
"Voi ei. Sepä ikävää. Olen pahoillani."
Suoraan sanottuna hänen lounaansa haisi kamalalta.
Yritin olla hänelle kiltti,
mutta kaikilla ei ole filtteriä.
Dwaynen kaltaiset puhuisivat suoraan. "Jou, onko teillä saksia?
Perkele vie!
Ei!
Tuo haisee!
Ootteko te istuneet täällä jauhamassa paskaa tässä hajussa?
Tosi kamalaa, hemmo." Katsoin häntä. "Jou, Dwayne,
Yulkalla on vaikeaa. Sen mies lähti."
"Tietysti lähti, koska tuo ruoka haisee! Mäkin olisin lähtenyt!"
Henkilökunnan huone haisee.
Me kaikki teemme töitä rahan takia.
Kukaan ei nauti siitä. Kyse on rahasta.
Sain ekan palkkashekkini 18-vuotiaana.
Hitto vie.
En tiennyt, mitä laittaisin ansio- luetteloon, joten valehtelin kuten kaikki.
Minulla ei ollut kokemusta.
"Oletko ollut ennen töissä?"
"Joo." "Missä?"
"Woolworthsissä."
"Entä muualla?"
"Dixonsissa." Jokainen paikka oli suljettu.
"Montako tuntia voit työskennellä?"
"500 000."
Kaikki odottavat palkkapäivää.
Haluamme tarkistaa asian, joten teemme sen kello 23.58.
Torstai-iltana netissä.
"Mikseivät he maksaneet vielä? Paskat tästä.
Varastan kaikki kynttilät huomenna.
En siedä tätä."
Joskus pitää käydä pankkiautomaatilla myöhään, jopa aamuyhdeltä.
Pääkadulla paskoo housuihinsa.
Avaimet ovat kädessä kaiken varalta. Jos joku narkkari käy kimppuun…
On ihana tunne ansaita rahaa.
En ikinä unohda sitä tunnetta. On mahtavaa mennä automaatille,
laittaa kortti sisään ja nähdä ansaitsemansa rahat.
Hitsi, tuntuu kuin se tapahtuisi hidastettuna.
Vitsi on hauska… Kiitos.
Vitsi on hauska, koska jotkut katsovat minua miettien:
"Joo, äijä. Tajuamme, että rikastuit.
Kelaa se läpi nopeammin."
Ostakaa itselle kivoja juttuja, koska niin tehdään aina.
Ostin itselleni Air Max 95:t.
Sanoimme niitä ennen 110:ksi, koska ne maksoivat 110 puntaa.
Jouduin valehtelemaan äidille. "Nämä ovat hienot." Avasin ne äidin vieressä.
"Nämä ovat hyvät talvikengät." Mikä talvi? Asumme Etelä-Lontoossa.
Mikä sinua vaivaa?
"Tosi hienot. Paljonko ne maksoivat?"
"30 puntaa."
Sekin oli äidistä kallista.
"30 puntaako?
Sillä olisi saanut hyvät tennarit." Tennaritko?
Ei se ollut 4. luokan liikuntatunti. Kuka niitä pitää?
Siinä vaiheessa kaikki on halpaa.
Kellään ei ole hienoa lompsaa.
Baarissa on paska Niken lompsa, jossa on tarranauha.
"Haluatko drinkin? Minä maksan." Se ääni…
Ei luottokortteja vaan pelkkä henkilökortti,
äidin kanta-asiakaskortti ja kirjastokortti.
Surkea vetskari ei aukea.
"Paljonko?" "Kaksi puntaa." "Minä maksan."
Elämä on hyvää, kun tienaa.
Elämäni pahin vaihe oli, kun olin 15 - 17-vuotias.
Minulla ei ollut rahaa. En voinut tehdä töitä.
Silloin haluaa rahaa. Muulla ei ole väliä.
Mummon synttärikortista haluaa vain rahaa.
"Hei. Selvä, ei rahaa.
Mummo, toivottavasti kuolet. Haista paska. Kuole yöllä.
Toivottavasti viikatemies vie sinut tänään. Ei rahaa."
"Laitan sinut testamenttiin." "Toivottavasti kuolet tänä yönä."
Kortissa ei ollut rahaa.
Silloin haluaa vain rahaa.
Äiti sanoi kerran: "Kuule, Mo.
Käy kaupassa. Tässä on viisi puntaa.
Tuo pussillinen riisiä.
Menen varhain töihin. Tuo jotain aamiaiseksi. Pidä vaihtorahat."
Mitä? "Pidä vaihtorahat"?
Mitä?
Vaihtorahat vitosen setelistäkö?
Vaihtorahat pidä? Hyvänen aika.
Unohdin kaiken muun.
"Pidä vaihtorahat." Kävelin kauppaan ajatellen sitä.
Hyvänen aika. "Pidä vaihtorahat." Saisin pitää ne itse.
Halusin kaikki hiton vaihtorahat.
Kaupassa unohdin kaiken.
"Mitä pitikään ostaa? Mitä se olikaan?
Pitää ostaa jotain itselle, koska saan vaihtorahat.
Selvä homma.
Otan tuon. Hän taisi haluta sen."
Sain 2,50 puntaa vaihtorahaa.
Säästin punnan seuraavaksi päiväksi -
ja päätin käyttää kaupassa 1,50 puntaa.
Tiedättekö, paljonko se on?
Katselin joitakin juttuja mutten en välittänyt niistä.
Olin aina halunnut Wham-patukan mutten nyt. Ei sipulirenkaita.
Haista paska, Freddo-patukka.
Menin pakastimen luo ja avasin sen. Arvatkaa, mitä otin.
Magnum-jätskin.
Hitto vie.
Magnumin. Sanokaa mitä tahansa,
mutta Magnum on parasta jätskiä.
Siinä on siisti ilmatiivis kääre.
Se pitää syödä tietyllä tavalla.
Menin kotiin kiertotietä ja ahmin sen Magnumin.
Käänsin sen sivuttain ja näykin, koska se aloitetaan siitä.
Kun sitä näykkii sivulta,
sitä voi käännellä ympäriinsä.
Vasemmalta voi vääntää irti -
palan suklaata, jota on jäätelön päällä.
Sen voi syödä,
ja sen jälkeen oikealla puolella on lisää suklaata -
kiinni jätskissä. Senkin voi vääntää irti ja syödä.
Sitten voi ahmia pehmeää jäätelöä.
Juuri kun Magnumin luulee loppuvan, niin ei käykään,
koska puutikussa on lisää suklaata.
Hyvänen aika!
Nauttikaa!
Se on niin hyvää, että syö tikunkin.
Menin kotiin fiiliksissä.
"Siinä, äiti. Toin haluamasi." Äiti katsoi minua ja alkoi nauraa.
"Selvä.
Olet vitsikäs. Selvä."
Katsoin häntä…
"Niin olenkin. Alan varmaan koomikoksi.
Mikä oli hauskaa?"
Tajusin, että äiti nauraa suuttuessaan.
Luulin sitä oikeasti hauskaksi. Näin, miten äidin viha alkoi kasvaa.
"Selvä.
Lähetin sinut kauppaan ja annoin viisi puntaa.
Toit minulle tämän.
Selvä. Luulet minua varmaan -
idiootiksi, perkele!
Ostitko riisimuroja, helvetti?
Niinkö? Mitä käskin sinun tuoda?
Riisiä ja muroja aamiaiseksi, mutta toitkin riisimuroja.
Haluan kysyä jotain.
Kysyn jotain.
Maustoin eilisiltana kanaa illalliseksi tänään.
Mitä syömme sen kanssa?
Katso minua ja kerro, mitä syömme kanan kanssa."
"Syömmekö sen kanssa -
riisimuroja?"
"Puhun nyt suoraan. Joudun takianne tänään vankilaan.
Joudun vankilaan lasteni takia, perkele.
Olen tosi vihainen ja pettynyt sinuun. Missä vaihtorahani ovat?"
"En tiedä yhtään.
En tiedä, äiti. En tiedä, missä ne ovat."
Arvatkaa, ketkä halusivat osallistua siinä vaiheessa kuulustelua?
Pikku sisarukseni.
He halusivat kysyä äidiltä jotain silloin, kun ei pitäisi.
Äidiltä pitää kysyä silloin, kun hän on puhelimessa -
eikä vihaisena.
Pikku sisarukseni ilmestyivät paikalle.
"Hei, äiti! Hei, hyvänen aika!
Hei, riisimurot ja Pipsa Possu! Äiti, saanko riisimuroja?"
"Häipykää siitä,
ennen kuin päänne sanovat riks, raks ja helvetin poks!
Häipykää jo! En tykkää teistä. Häipykää!"
Lohdutin sisarustani. "Älä huoli. Äiti rakastaa sinua. Kaikki on hyvin."
Pikku sisarukseni sanoi: "En edes tehnyt mitään!"
"Miksi sekaannuit tähän? Teet niin aina."
"Halusin vain riisi…
Riisimuroja!"
"Miksi sekaannut aina?
Sinut adoptoitiin. Tiesitkö sitä?"
"Eikä adoptoitu!"
Niin pikku sisaruksille sanotaan. "Hitto, katsokaa varpaita!"
"Ei!
Ei minulla ole niitä varpaita." "Onpas!"
Jouduin muuttamaan pois.
Muutin tyttöystäväni luo. Se oli melkoinen kokemus.
Kun elää partnerin kanssa, suhdetta koetellaan.
Te kuhertelijat olette kusipäitä.
Ette tunne suhteita.
Kävittekö lomalla yhdessä? Ette tunne toisianne.
Toiseen tutustuu, kun asuu yhdessä.
Esimerkiksi sisustus. Pojat, ei onnistu. Ette voi ostaa mitään.
Naiset tykkäävät sisustaa. Joka tyttö on Carol Smillie.
Teillä on Pinterest-sivut unelmataloistanne.
Arvatkaa, mitä naiset haluavat. Keittiön.
Siinä pitää olla saareke.
Sen he haluavat.
Joo.
Katsokaa heitä. "Joo!"
Marmoripinnoillako? Voi paska!
Kun lähtee aamulla töihin,
he sanovat: "Huomenta kultsi! Aamiaista!"
Pojat, tiedättekö ainoan roolinne?
Viette roskat aamulla. Ei muuta.
Viette roskat.
Joskus sen yrittää sälyttää tytön harteille.
"En halua viedä roskia. Vie sinä ne."
"Minäkö? Veisinkö roskat? Ei! Joku voi murhata minut."
"Miten niin?
Roskismurhaajako sen tekisi?"
Ja naiset, älkää tehkö näin.
Älkää tehkö yöllä sitä, että käytettyänne puhelintanne kolme tuntia -
laitatte sen viimein pois -
ja pakotatte meidät tekemään samoin!
Ei, hemmo!
Paskat siitä!
Tiesin, että nousisit.
Nouse! Ala tulla, hemmo.
Tule tänne. Paskat siitä!
Se oli kiusallista. Vika tyttö…
Poika oli vieressä. "Oletko sitä mieltä? Selvä."
Anteeksi, että aiheutin ongelmia.
Sinä riemuitsit. "Joo, hemmo! Joka kerta!"
Kyse on kommunikaatiosta. Hyvä kommunikaatio luo hyvän suhteen.
Juuri nyt kaikki haluavat ulos.
Haluamme elää taas normaalisti.
Haluamme reivaamaan, klubeihin ja pitämään hauskaa.
Emme edes kommunikoi. Kaverini menevät ulos aina kun haluavat.
Olen mustasukkainen. "Stace, menen ulos. Haista paska."
He menevät ulos lauantaina aamukymmeneltä -
syömään rasvaista ruokaa. Kahdeltatoista vedonlyöntivälittäjän luo.
He lyövät halpoja 50 pennyn vetoja.
Pikku- ja monivetoja.
Vetoja 20 joukkueen voitosta samana päivänä.
Sitten yksi joukkue pettää.
"Perkele, Tottenham Hotspurs. Aina Tottenham, helvetti!"
Sitten pojat tapaavat pubissa, ja siitä alkaa hauskanpito.
Pojat tapaavat toisensa. "Terve!"
He ovat ainoita tyyppejä, jotka loukkaavat heti.
"Miten menee? Perkele, Dino. Miten menee, läski paska?"
He hakkaavat hänen mahaansa. "Hei, läski!"
Kerron teille jotain ilmaiseksi. Me mustat emme loukkaa toisiamme.
Emme ikinä. Tulemme paikalle. "Mitä tarkoitat?
Tyrone, jolla on ekseema. Mitä hemmo?"
"Hemmo, älä tee noin. Miksi puhut kuivista polvistani?
Älä tee noin, hemmo.
Sotken sut voiteella. Älä tee noin."
Kaikki hemmot ovat siellä. He juovat aina samaa juomaa.
"Mitä juot? Tuopillisenko? Ostetaan sille tuoppi."
Pikku Lee ei juo. "Mitä otat, Lee?"
"En mä juo. Mä oon kaidalla polulla.
Mä käyn AA:ssa. Se pitää terveenä. Nyt on rankkaa."
"Mutta mitä sä juot?" "Karpalomehua."
"Karpalomehuako? Onko sulla menkat? Ostakaa sille tuoppi!
Helvetin vikisijä…
Hommatkaa sille tuoppi."
Hemmot pitävät rankasti hauskaa. He antavat palaa.
Monilla on rankka työ raksalla tai jopa puuseppinä.
Tiedätte tyypit.
Työt ovat stressaavia ja rankkoja. He bilettävät.
Heillä on tuplakiire. He ajavat pakulla ja riitelevät pyöräilijöiden kanssa.
"Häivy tieltä, tai murran jalkasi, poika!"
Keskiluokkaiset pyöräilijät ovat mahtavia. He eivät kiroile.
"Suljepa suusi heti nyt."
"Pää kiinni, tai murran jalkasi." "Minulla on kamera."
He kuvaavat aina videolle.
"Olet videolla!
Häivy siitä!"
"Ilman kameraa murtaisin jalkasi."
Enhän ole ainoa?
Oletteko nähneet valoissa pyöräilijöitä,
jotka menevät jonon eteen?
He eivät laita jalkaa maahan vaan tasapainoilevat.
He ovat pyörän selässä näin.
He odottavat vihreää. Paskat heistä.
Kello on noin 18, ja hemmomme lähti kotoa kello 10.
Hän alkaa väsyä ja miettiä, pitäisikö mennä kotiin.
"Mä taidan lopettaa tähän. Mä oon ihan hajalla.
Joo, pitää hidastaa vähän.
Pitää olla pikku Archien kanssa.
Se on vain kuusivuotias mutta pelaa isona Chelseassa.
Ihan hullua.
Mä meen kotiin ja oon muijan kanssa.
Joo, mä meen kotiin. Mä en jaksa enää."
Hän tarvitsee vain tehoja. "Mikä toi on? Joo, otan kaljan."
He puhuvat joka tyypin kanssa klubissa.
Silmät selällään. Minä ja mustat kaverini olimme hissukseen.
"Miten menee? Mä en tunne teitä ettekä te mua. Mä oon normihemmo.
Mä en tajua, mitä tapahtuu.
Te ette tunne mua. Hyvää yötä. Mä rakastan teitä. Hyvää jatkoa."
Ja he pussaavat!
He pussaavat ilman syytä!
Sanon kavereilleni:
"Kun käytte ulkona, vietätte rajuja iltoja.
Millainen on huippuilta?" "Mäpä kerron.
Haluatko sä tietää? Tappelu."
"Mitä? Niinkö?"
"Joo, se on mahtavaa."
Siksi tykkään hemmoista.
Heidän tappeluissaan ei puhuta. "Haluatko tästä?"
Pam! Otsaa naamaan. Suoraan päähän, ja tappelu loppuu.
Tracy sanoo: "Lopeta, perkele! Tappelet aina!
Haista paska, Dave!"
"Turpa kiinni ja nouse taksiin!"
Tappelu loppuu siihen, mutta maanantaina raksalla sitä liioitellaan.
Hemmot kertovat upeita tappelutarinoita.
"Periaatteessa se tyyppi, yli kaksmetrinen nyrkkeilijä tuli päälle.
Se löi kerran, ja tein Matrixit.
'Helvetin luuseri.' Nousin ylös -
ja löin sitä otsalla. Oikeesti. Vannon mummon haudan nimeen…
Mä vannon. Siltä irtosi nenä.
Pikku Lee potki sitä. Sen nenä irtosi.
Vannon mummon haudan nimeen. En valehtelisi siellä."
Ero on siinä, että mustat -
eivät tykkää tapella. Sen näkee tappelun alussa.
Yksi tyyppi kyselee kaikilta paitsi tappelukumppanilta.
"Mitä? Onko toi vihainen?
Puhu sille, koska mä suutun!
Kuka se on? Puhu sille! Tietääkö se, kuka mä oon?"
Jopa Chantal osallistuu, koska tuntee molemmat.
"Miksi sun pitää tapella joka kerta?
Me ei voida pitää hauskaa, koska sä tappelet.
Sun pitää antaa meidän pitää hauskaa."
Chantal osallistuu myös. Hän tukee miestään.
Chantalilla on tappelun jälkeen vain yksi kenkä jalassa.
"Missä mun puhelin on?
Mä tartten sitä. Mä en löydä sitä."
Yksi tissi roikkuu ulkona.
"Mä tartten mun puhelinta. Mitä sä tuijotat? Mitä?
Mitä?" Sitten hän puhuu jamaikalaisittain.
"Mitä sä tuijotat? Mä voin olla paha muija.
Mitä?"
Miehet miettivät: "Mä tuijotan tuota tissiä, oikeesti.
Tuijotatko sä sen tissiä? Mä kans."
Yksi on aina kiimainen. "Mä imisin tuota tissiä heti."
En ole ikinä tykännyt tappelemisesta.
Pidän itseäni puolustajana.
Keksin keinoja puolustautua joka tappelussa.
Minulla on kapeat ranteet.
Se on minulle vaaraksi. Jos joku ottaa siitä kiinni, se siitä.
Tiedättekö, mitä teen joka päivä? Laitan voidetta käsivarsiin.
Jos joku ottaa minusta kiinni, sanon: "Näpit irti, perkele.
Älä koske pehmeisiin ranteisiini. Näpit irti. Miten kehtaat?"
En ole ikinä tykännyt tappelemisesta.
Ennen asiat ratkottiin rap-taistelulla.
Menimme nuorisotalolle räppäämään.
Mentorit sanoivat: "Paskat tappeluista. Räppää mikkiin."
Kirosimme toistemme äitejä nuorisotalossa.
Kerron, mitä teimme siellä. Jaan huoneen kahtia.
Te olette vasemmalla.
Annan teille taistelusanan. Se on "okei".
Kokeillaan.
Yksi, kaksi, kolme.
Okei! -Ei hassumpaa.
Sinulla on syvä ääni, hemmo. "Okei!"
Selvä. Nyt oikea puoli. Olette oikealla.
Kaikki te oikealla,
taistelusananne on -
"kusipää". Sopiiko?
Selvä. Hienoa. Katsokaa heitä.
"Sopii se. Ei tarvitse treenata. Tunnen sanan ulkoa."
No niin.
DJ, soita raita. Okei.
Okei. Kun osoitan teitä, hetkenne koittaa. Ensin vasen.
Okei Mä jututan vasenta
Kaikki sanoo… -Okei!
Mä jututan vasenta
Kaikki sanoo… -Okei!
Mä jututan oikeeta
Me sanotaan vasenta -Kusipäiksi!
Mää jututan oikeeta Me sanotaan vasenta…
Kusipäiksi!
Oikea puoli odotti koko elämänsä -
sanoakseen "kusipää".
Katsokaa teitä lurjuksia keskellä. "Joo, mä oon nyt tällä puolella."
Vasen puoli raivoaa. "Saadaanko me uusi sana?"
Selvä. Annan vasemmalle paremman sanan.
Uusi sananne on -
"runkkarit". Sopiiko?
Sopiiko? Niinkö? Sanokaa se kunnolla.
Voitte tehdä käsimerkinkin.
Oikea puoli, miten menee? He johtavat 1 - 0.
Oikea puoli, päivitän teidät.
Oikean puolen uusi sana on -
"pimpsareikä".
Hyvänen aika.
DJ, soita raita.
Mä jututan vasenta Me sanotaan oikeeta…
Runkkareiksi!
Mä jututan vasenta Me sanotaan oikeeta…
Runkkareiksi!
Mä jututan oikeeta Me sanotaan niitä…
Pimpsarei'iksi!
Ei!
Näittekö heidän huulensa? Joka iikka oikealla…
Jotkut teistä olivat räjähtää!
60-vuotias Barbara huusi: "Pimpsareikä!
Näytä niille! He eivät edes huutaneet sitä yhdessä!"
Vasen puoli, hemmot! No niin.
Olen tällä kerralla reilu.
Onko sanaa, jonka haluaisitte itsellenne?
Onko sellainen?
"Bomboclaat"?
Hyvä, tehän heräsitte! Kiitos tulostanne, vasen. Viimeinkin!
Nuo lurjukset keskellä miettivät: "Mä oon nyt tällä puolella."
Sananne on "bomboclaat".
Selvä. Hienoa.
Miten menee? Loistavasti.
Olette kolmostasolla.
Kerron sananne. Avaan kassakaapin.
No niin. Tämä on vanha juttu. Hyvänen aika.
Tiedättekö, minkä sanan oikea saa?
Voititte jättipotin. Arvatkaa sananne.
"Ime äitiäs."
Hyvänen aika!
Kärsivällisyys palkitaan.
Niin se on.
Voi jestas!
"Bomboclaat" vastaan "ime äitiäs".
Hitto vie.
DJ, soita raita viimeisen kerran.
No niin.
Mä jututan vasenta
Me sanotaan niille -Bomboclaat!
Mä jututan vasenta Me sanotaan niille…
Bomboclaat!
Mä jututan oikeeta Me sanotaan niille…
Ime äitiäs!
Tyyppi seisoi kuin olisi aloittanut jutun!
En tiedä, miten näin kävi. Yritän vain sanoa,
että menkää ulos, jos haluatte.
Älkää menettäkö muistianne torstai-iltana, kun istutte tyttönne kanssa.
"Muuten, tiedätkö mitä?
Mä tajusin just, että mä meen lauantaina ulos.
Joo."
Siinä vaiheessa tyttö on raivona.
"Sepä kiva. Nauti siitä. Loistavaa. Sä et kertonut mulle mitään."
Sitten teeskentelemme, ettemme halua ulos.
"Suoraan sanottuna mä en edes tiedä, haluunko mä mennä.
Mä en oo varma."
Tyttöystäväkin testaa teitä. "Mä en tiedä, haluunko mä mennä."
"Sä voisit jäädä tänne. Tilataan kiinalaista ja katsotaan Sinkkuelämää."
"Mun on varmaan pakko mennä, kulta."
Olette lauantaina tyytyväisiä itseenne.
Vai mitä? Menette suihkuun -
ja soitatte musiikkia pesualtaassa kaiun takia.
Katsotte peiliin tyytyväisinä ja sanotte:
"Sä oot äijä."
Peili vastaa takaisin: "En oo, vaan sä, äijä!"
Tyttönne on raivona ja istuu sohvalla voidetta naamassa.
"Sä oot äijä.
Sä oot äijä."
Hän on raivona. Olette lähdössä.
"Joo, hemmo. Ootsä ulkona?
Mä tuon limsaa lantringiksi." Yhtäkkiä kuulette: "Älä vie limsaa.
Se on mun. Mä aioin juoda sitä yksin illalla."
"Kulta, se on ollut jääkaapissa kuukauden."
"Joo. Mä juon sitä yksin, koska sä et oo täällä."
Kun tytöstänne tuntuu siltä,
lähtekää ja pitäkää hauskaa. Mutta sen sijaan -
jäätte selvittämään asiaa, vai mitä?
"Kulta, mikä hätänä? Ootko sä huonolla tuulella?
Mikä sua vaivaa? Mä meen ulos. Mikä hätänä?"
"Kaikki on hyvin. Mulla on hauskaa ihan yksin."
"Mä nään, ettei oo. Mikä hätänä?"
"Miksi sä huudat mulle?
Miksi sä huudat?"
Ette tiedä, huusitteko vai ette. "Huusinko mä? En huutanut.
Mitä sä tarkoitat? Kulta, sä oot huonolla tuulella.
Mä meen ulos, ja sä oot vihainen."
"Miten niin oon vihainen, kun sä meet ulos?
Äläkä kaasuvalota mua.
Toi on kaasuvalottamista. Sä teet niin."
Sori, naiset. Mistä pirusta löysitte sen sanan?
"Kaasuvalotus." Emme ymmärrä sitä.
"Kaasuvalotanko? Sytytänkö kaasun?
Hetkinen. Sytytkö sä tuleen, jos sytytän kaasun?
Mä en tajua. Mitä me tehdään kaasuyhtiössä?
Miksi mä sytyttäisin sen?"
Sitten sanotte meille fraasin, josta tykkäätte valtavasti.
Fraasi on johtanut miesten tuhoon jo vuosisatoja.
Tunnette sen.
"Tiedätsä mitä? Tee mitä tahdot.
Tee mitä tahdot.
Mä en välitä. Tee mitä tahdot."
Pojat, se on temppu.
Älkää tehkö, mitä tahdotte. Menkää ulos.
Tiedätte, että poikien kanssa energia on erilainen varsinkin klubissa.
10 hemmoa pöydässä. Kaikki ovat iisisti pöydässä.
Musa soi klubissa.
Hemmot ottavat kuvia. "Tuu kuvaan."
Kiltit tyypitkin ottavat pahiskuvia.
Tim opettaa lapsia,
mutta kavereiden kanssa hän ottaa pahiskuvan.
Olette nähneet sen Instassa.
Siinä lukee: "Rahan tuska aiheutti tämän."
Mitä tarkoitat?
Vain yksi hemmo nauttii olostaan.
Yksi tyyppi on aina kireänä.
Kireä hemmo on stressaantunut.
"Jou, hemmo, tunnetsä ton? Mä lyön sitä sun puolesta."
"Miksi sä lyöt sitä? Se on tarjoilija. Mikä sua vaivaa?"
Vain yksi tanssii.
Hän tanssii TikTok-tansseja. Oletteko nähneet niitä?
Hänellä on liian hauskaa.
"Hemmo, älä tee noin."
Miten käy?
Hemmot laittavat sen Instaan.
Tiedättehän ne, naiset? Seuraattehan te tarinoita?
Hemmot sanovat: "Jou, se sanoi, että se laittoi sen tarinaan."
"Hei!
Mulla on mahtavaa just nyt!"
Juuri kun on tosi hauskaa,
tyttökaveri lähettää väitöskirjatekstarin.
Kesken tanssin.
Tiedättehän, kun tekstarissa lukee "lue lisää"?
Joka mimmi taputtaa. "Joo, me tehdään just niin.
Tuhotaan hauskanpito."
Koska te olette raivona.
Istutte ja mietitte elämää. "Mä en pysty tähän enää.
Miksi sä teet mulle näin? Siis mulle!
Tiedätsä, miten hyvä mä oon FIFAssa? Miksi sä teet näin?
Ei, hemmo."
Teillä on 20 kananugettia Mäkkäristä ja te raivoatte.
"Mä en haluu syödä. Mä oon raivona."
Tiedättekö, miten käy?
Pojat, kun laitatte avaimen lukkoon, yhtäkkiä -
tytöstänne tulee Hollywood-näyttelijä.
Kun avain menee lukkoon, ja te tytöt kuulette sen…
"Kulta.
Kulta.
Kulta, nukutsä?"
"Joo, mä nukuin.
Mitä kello on? Kolmeko?
Oliko sulla hauskaa?"
"Ihan kivaa. Mä haluan jutella nopeesti.
On aika myöhä, mutta mun pitää tunnustaa jotain."
"On myöhä,
mutta hyvä on. Kerro vaan."
"No periaatteessa, itse asiassa,
mä söin vähän bileiden jälkeen -
ja mietin mun tunteita."
"Mitä sä sanoit?"
"Että mä mietin." "Ennen sitä."
"Että mä söin, ennen kuin tulin…"
"Joo, selvä. Sano, mitä halusit."
"No periaatteessa musta suhteessa,
jos mä haluun mennä ulos, mun pitäis saada mennä,
koska mun pitää saada tehdä, mitä mä haluun."
"Anteeksi, voinko mä keskeyttää?
Voinko mä keskeyttää hetkeksi?
Kuule, mä en välitä.
Jos sä meet bilettämään kavereiden kanssa, mee vaan.
Mua vaivaa sun muistinmenetys. Sä sanot:
'Tiedätsä mitä? Mä en tiennyt siitä.'
Sä oot aikuinen mies etkä tiedä torstaina, että meet ulos lauantaina.
Oonko mä mulkvisti? Enkä oo. Tajuutsä?
Mee ulos, jos haluut. Mä en välitä.
En mä tiedä. Ihan sama. Tajuutsä?
Meidän pitää puhua,
koska me ei tulla toimeen.
Mä en haluu konfliktia, tiedätsä?
Onko sulla hapanimelädippiä?
Selvä."
Naiset sanovat paljon kohteliaisuuksia.
"Mä kerron totuuden.
Sä näytit tosi lihaksikkaalta.
Siksi mä en tykkää, kun sä meet ulos.
Se on totta. Mä tiedän, mitä sä teet."
"Kiitti, kulta. En mä tee mitään.
Tyttö on tyhmä."
"No anna pusu. Mä rakastan sua.
Okei. Mä rakastan sua. Hyvää yötä."
Menette nukkumaan eri fiiliksellä.
"Mä näytin sille.
Okei.
Hei, kulta.
Nukutsä, kulta?"
"Joo, mä nukun."
Siitä seuraa känniseksiä…
Haluan kehua naisia. Menette ulos, kun tahdotte, ettekä kysy keltään.
"Kulta, mä meen Ibizalle. Nähdään ens viikonloppuna." Pam.
Silloin lähti!
Ette välitä ettekä kysy lupaa. Te lähdette vain.
Jopa ulkona käynti on muuttunut.
Ette mene enää illalla -
vaan käytte brunssilla.
Hitto vie!
Naiset, te tykkäätte brunsseista!
Rouva, oletteko käynyt brunssilla? Oletteko te?
Katsokaa heitä. "Ai olenko? Menen huomenna."
Tykkäätte brunsseista.
Pojat, tajuatteko, mitä siellä tapahtuu?
Brunssilla on 15 tyttöä.
He suunnittelevat.
Ryhmässä on 15 tyttöä,
mutta tunnette läheisesti vain pari kolme.
Muut ovat tutuntuttuja,
mutta tarvitsette heidän numeronsa hyvän pöydän takia.
Riitelitte jonkun kanssa neljä vuotta sitten,
eikä hän tiedä, että maksoitte hänen taksinsa silloin.
Nähdessänne olette passiivisia.
"Mitä kuuluu, Sarah? Pääsitkö tänne hyvin?
Helvetin narttu. Inhoan häntä. En tykkää hänestä.
Se maksoi 4 puntaa. Periaatekysymys."
Pojat, ette tajua, että kun he menevät brunssille,
he katsovat valokuvia. Tytöt, te sekoatte niistä.
Poseeraatte oudosti.
Miksi postaatte kuvan, jossa seisotte jalka näin?
Onko se vapaapotku, Christiano Ronaldo?
Tytöt sekoavat valokuvissa täysin. "Kulta, ota kuva." He sekoavat.
Kun iPhonen kameran nappia pitää alhaalla,
se ottaa 10 000 kuvaa kerralla.
"Tule valoon ja liiku. Hän liikkuu…"
He haluavat kuvan -
taksissa kaverin kanssa ja ottavat 10 000.
He etsivät kuvan, rajaavat ja laittavat filtterin.
Eloisan lämmin. Ja Instaan.
Tapaatte muut tytöt. Seuraatte toisianne.
"Älä mene ennen minua. Odota."
"Hei. Mitä kuuluu, kulta?
Hei kultsi, olet ihana. Mitä kuuluu?
Sarah. Narttu.
Terve, miten menee? Heippa.
Heippa!"
Tytöt tykkäävät siitä. Pojat, emme saa sanoa "heippa".
Emme osaa lausua sitä oikein. Kuvitelkaa itsenne kavereiden kanssa.
"Miten menee, Gary? Heippa!"
Pöydässä on 15 tyttöä.
Juopuessa kuvat vaihtuvat.
"Tytöt, otetaan bumerangikuva!"
Miksi Instabumerangissa tehdään niin?
"Tehdään bumerangi. Yy, kaa, koo."
Jotkut eivät ole valmiita.
He ovat vain taustalla.
"Mä näytän rumalta. Älä postaa sitä." "Mä postaan sen. Se on jo Instassa."
Sitten juotte itsenne känniin. Olette kännissä.
Tiedättekö, mitä silloin tapahtuu? Teistä tulee ärsyttäviä.
Huomaatteko sitä? Ette taida huomata.
Teistä tulee tosi ärsyttäviä.
Mitä haluatte tehdä, kun olette humalassa ja ärsyttäviä -
ja teillä on hauskaa? Juotteko lisää?
Ette vaan soitatte meille.
Älkää soittako iltapäivällä. Pelaan Call of Dutya.
Pelaan sitä iltapäivällä. Antakaa minun olla.
Kerron teille ilmaiseksi,
että me emme halua soittaa teille, kun olemme ulkona.
Hemmo sanoo: "Mä soitan misukalle."
"Hemmo, älä. Se pilaa hauskanpidon ja käskee sun mennä kotiin."
"Okei. Mä en soita."
Pelaan netissä Call of Dutya kavereiden kanssa ympäri maailmaa,
kun haluatte soittaa minulle kännissä ja ärsyttävänä.
"Haloo!
Terve!
Onko siellä se nynnäripoika?
Haloo?"
"Kulta, mä pelaan Call of Dutya.
Mikä on hätänä?"
"Ai, sä pelaat Call of Dutya. Selvä, mä oon sotilasmies.
Hyvä on.
Sotilasmies.
Mitä sä teet? Mitä pelissä tapahtuu?
Mitä siinä tapahtuu?"
"Mä en voi puhua, koska me mennään just gulagiin.
Mä en voi puhua nyt."
"Joo, mä sanon, että paskat siitä helvetin gulagista.
Kuuntele mua.
Mä oon brunssilla.
Jooko?
Mä saan proseccosta ilmavaivoja, Chanice.
Kuule,
mä oon täällä -
ja oon rehellisesti sanottuna vähän kännissä.
Tiedätsä mitä?
Joo!
Toi on Dom Perrieriä…
Voinko mä sanoa jotain? Mä oon vähän kännissä ja…
Mulla on kiimainen olo, tiedätsä?
Miten olis, Call of Duty -hemmo?
Vedätsä mua hanuriin, vai?
Teetsä sen?"
"Voinko soittaa kohta? Peli alkaa just, ja mä menen gulagiin."
"Ai pelaatsä Call of Dutya?
Selvä, nynneröpoika. Okei.
Venaa vähän. Se on pimpsareikä. Lopeta se puhelu.
Helvetin idiootti.
Mikä idiootti."
Sitten te olette kännissä.
Hitto, että olettekin. Alatte juuri olla huippukännissä.
Yksi laulu saa teidät sekoamaan -
ja menettämään estonne.
"Voi hitto vie!
Tää on mun jami.
Mä otan kengät pois. Voi hitsi.
Voi taivas!
Älä yllytä mua.
Yllytä mua. Mä en pysty siihen.
Mä on tosi kännissä.
Älä kuvaa mua. Tai tee se salaa.
Hitto, mä en pysty siihen.
Voi taivas, mä teen sen.
Joo!"
Tytöt läpsivät häntä pyllylle.
"Mun narttu!
Mä sanoin 'mun narttu'!
Seiso pöydällä!" "Joo!"
Omistaja tulee. "Ei!
Heti alas helvetin pöydältä.
Menetämme anniskeluluvan. Alas sieltä!"
"Alasko? Tiedätsä, paljonko rahaa mä oon käyttänyt?
Pitääkö tulla muka alas?
Tiedätsä mitä? Ime äitiäs, pimpsareikä!"
Kun sanon "ime", sanokaa "äitiäs"!
Ime… -Äitiäs!
Kun sanon "ime", sanokaa "äitiäs"!
Ime… -Äitiäs!
Lontoo, kiitos kun tulitte!
Kiitos paljon!
Arvostan teitä. Kiitos paljon.
Tämä oli yksi suokkarikeikoistani. Kiitos paljon.
Tekstitys: Petri Nauha