Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מו גיליגן -‬
‫רק על עצ-מו!‬
‫גבירותיי ורבותיי, קבלו אל הבמה‬
‫את מו גיליגן!‬
‫כשאני אומר "מו", אתם אומרים "גיליגן"!‬
‫מו!‬ ‫-גיליגן!‬
‫כשאני אומר "מו", אתם אומרים "גיליגן"!‬
‫מו!‬ ‫-גיליגן!‬
‫אפשר להירגע, בבקשה, אפשר להירגע.‬ ‫שבו.‬
‫יש! זה היה נפלא, הרגשתי כמו ראפר.‬
‫שיט. נפלא.‬
‫נהדר להיות פה ולעשות סטנד-אפ.‬
‫אני תמיד אומר שסטנד-אפ‬ ‫הוא האהבה הראשונה שלי.‬
‫אני עושה טלוויזיה ודברים כאלה כיום,‬ ‫ואני אוהב לעשות טלוויזיה. לא דמיינתי…‬
‫נראה לי שרוב האנשים עקבו אחרי המסע שלי,‬
‫במיוחד מהסרטונים.‬
‫"ג'ולי! תביאי כמה פחיות!"‬
‫תראו אתכם, כמה מכם חושבים,‬ ‫"בשבילי זה באתי, תמשיך לעשות דברים כאלה."‬
‫"תמשיך לעשות את זה."‬
‫יודעים מה מטורף בסרטונים האלה?‬ ‫צילמתי אותם לפני ארבע או חמש שנים,‬
‫אבל אני תמיד מוכן להיכנס לדמות.‬
‫לפני כמה שבועות היה לי כאב בטן נוראי.‬
‫היו לי התכווצויות בבטן.‬
‫מכירים את זה שאתם יושבים על האסלה‬ ‫וזה פשוט עף החוצה?‬
‫והכול פשוט מעצבן אותך כשאתה על האסלה,‬ ‫למשל, "תורידו ממני את הגרב המזוינת הזאת!"‬
‫היו לי התכווצויות, הייתי צריך ללכת‬ ‫לבית החולים, לא הרגשתי טוב,‬
‫ומישהו שם זרק לי, "היי! 'כמה פחיות'!"‬
‫באותו רגע של ייאוש אמרתי,‬
‫"ג'ולי, תכניסי את ערכת בדיקות הדם."‬
‫פשוט הייתי מוכן.‬
‫לפעמים אנשים מצטטים לי דברים‬ ‫ששכחתי מהם לגמרי.‬
‫הייתי בחנות לחיות מחמד‬ ‫כדי לקנות משהו בשביל הכלב שלי.‬
‫ילד קטן שם מסתכל עליי,‬ ‫אני מסתכל על הילד ואני כזה,‬
‫"על מה לעזאזל אתה מסתכל, אחי?"‬
‫ומשום מקום, הילד מתחיל לשיר,‬
‫"פפה החזירה, פפה החזירה השחורה!"‬
‫ואני כזה,‬ ‫"מי זה הצוציק בן הארבע הגזעני הזה?‬
‫אני אבעט לך בפרצוף, אוליבר."‬
‫ואז אני מבין, "שיט, נכון, נטפליקס.‬ ‫טעות שלי. קום, אוליבר. "‬
‫קום, קום. תפסיק לבכות."‬
‫אפילו בטלוויזיה…‬
‫אני עושה דברים כאלה עכשיו,‬ ‫טלוויזיה, עולם הבידור.‬
‫ככה קוראים לזה, "עולם הבידור".‬
‫אין כמו עולם הבידור,‬ ‫ואני אהיה כן, חבר'ה, זה עדיין חדש לי.‬
‫לפעמים אני שוכח את עצמי.‬
‫אני אומר לכם, לפעמים אני שוכח את עצמי.‬
‫הצטלמתי לתוכנית Breakfast TV‬ ‫לפני כמה ימים,‬
‫אתם מדמיינים לעצמכם?‬ ‫אני, Breakfast TV.‬
‫הם אומרים, "מו, אנחנו יוצאים להפסקה."‬
‫כן, זה מה שהם אמרו,‬ ‫"מו, אנחנו יוצאים להפסקה."‬
‫אומרים לי באוזן, "יוצאים להפסקה."‬
‫ואני אמרתי, "כן, נתראה אחרי ההפסקה."‬ ‫כמעט עשיתי…‬
‫צורה של אקדח עם האצבעות‬
‫ב-Breakfast…‬ ‫אלה האצבעות הכי אקדחיות בעולם.‬
‫יש לי אפילו מחסנית ארוכה.‬
‫נכון?‬
‫חשבתי לעצמי,‬ ‫"אין מצב, זה יהיה הסוף שלי."‬
‫אתם יכולים כבר לדמיין את הכותרות‬ ‫שיציגו אותי ככה בטלוויזיה.‬
‫הכותרת: "מו גיליגן,‬ ‫חברם של ראהים סטרלינג וסטורמזי…‬
‫יורה בציבור הבריטי."‬
‫עם תמונה של סאקה בלי שום סיבה,‬ ‫הוא בכלל לא עשה שום דבר.‬
‫סאקה ממש לא עשה שום דבר.‬
‫בהצהרות העדים יהיה כתוב,‬ ‫"אכלתי דגני בוקר והוא פאקינג ירה בי.‬
‫הוא ירה בי." יראו אותו עם תומך צוואר,‬ ‫"הוא פאקינג ירה בי."‬
‫אבל אני אוהב לעשות טלוויזיה, אתם יודעים?‬
‫אוסף אותי נהג, "שלום, אדוני."‬ ‫הוא פותח לי את הדלת.‬
‫אתם יודעים, זה מטורף.‬ ‫אני עומד שם בקפוצ'ון וטרנינג.‬
‫אז אתה הולך לשם והשם שלך נמצא על הדלת,‬ ‫זאת הדלת שלך, עם השם שלך עליה,‬
‫אתה נכנס ולפעמים אתה מקבל מתנות.‬
‫"וואו, אני לא מאמין!‬
‫כמו בחג המולד, כל פעם מחדש!"‬
‫זה נכון, חברים, מקבלים מתנות.‬
‫אתה נכנס ויהיו שם פרחים.‬
‫בסתר ליבי אני כזה, "אף אחד לא מת,‬ ‫שיילכו לעזאזל הפרחים האלה."‬
‫אבל לפעמים מקבלים מתנות שוות.‬ ‫בתוכניות היוקרתיות מקבלים מתנות יוקרתיות.‬
‫יש מצב לקבל אפילו איזה נר קטן, כן.‬
‫לא סתם נר, אלא אחד של ג'ו מלון.‬
‫כן, בחיי.‬
‫בחיי, בריח "רימון שחור",‬ ‫אפילו לא צריך לבחור.‬
‫אבל לפני שמופיעים בתוכנית טלוויזיה,‬ ‫יש משהו שנקרא "שיחת תחקיר",‬
‫מתקשרים אליך במהלך השבוע ושואלים אותך מה‬ ‫דעתך לגבי מה שיהיה בתוכנית, מה קורה איתך.‬
‫עכשיו, מן הסתם שבטלוויזיה‬ ‫דברים יכולים להשתנות ברגע האחרון,‬
‫אז מפיק יבוא בריצה לחדר ההלבשה שלי,‬
‫בלי לדפוק בדלת,‬ ‫אלא פשוט ייכנס בריצה…‬
‫"היי, מה נשמע, מו?‬
‫אני מעריץ גדול שלך,‬
‫'ג'ודית, תביאי את בקבוקי הבירה',‬ ‫מת על הדברים האלה.‬
‫אז ככה,‬ ‫יש לנו שינוי של הרגע האחרון בתוכנית.‬
‫אתה הולך למות על זה.‬
‫שכרנו תחפושת, בסדר?‬
‫היא עולה בערך עשרת אלפים,‬ ‫אבל קלוט את זה,‬
‫זאת לא סתם תחפושת, בסדר?‬
‫זאת תחפושת של תרנגולת.‬
‫אז חשבנו להלביש אותך‬ ‫בתחפושת של התרנגולת, כן?‬
‫ואז חשבנו על עוד משהו,‬ ‫אתה מהקהילה השחורה,‬
‫אז תשיר קצת 'גריים'.‬
‫ויש לנו משהו שנקרא 'קלאק-קלאק',‬ ‫אז חשבנו לעשות לו רמיקס,‬
‫'אני לא קלאק-קלאק, זה לא אני',‬ ‫כל הקטע הזה.‬
‫תקשיב, אני יודע שאתה תהיה נהדר,‬ ‫אתה תשחק אותה בענק,‬
‫אני יודע שאתה אוהב את מסעדת ננדוס,‬ ‫נתראה עוד מעט." וזהו, הוא נעלם.‬
‫באותו רגע, חברים, אני מאבד את זה לגמרי.‬
‫אני כזה, "מה? הקלאק-קלאק?‬
‫לעזאזל עם זה, אני לא עושה שום קלאק-קלאק.‬
‫שיילך לעזאזל הקלאק-קלאק,‬ ‫ושיילכו לעזאזל הפרחים האלה.‬
‫שיילך לעזאזל גם הנר."‬
‫אני רותח מזעם.‬
‫"קלאק-קלאק בתחפושת של תרנגולת? אני?"‬
‫כשדברים כאלה קורים, יש לי שני אנשים בחיים‬ ‫שעוזרים לי למצוא פתרונות.‬
‫אחת מהם היא אימא שלי,‬ ‫אבל היא לא מבינה את עולם הבידור.‬
‫אם אני אגיד, "אימא, היית מאמינה?‬
‫הם רוצים שאני אלבש תחפושת של תרנגולת‬ ‫ואעשה קטע של קלאק-קלאק."‬
‫אימא שלי תשאל, "משלמים לך?"‬
‫ואני כזה, "מה? זה לא העניין, אימא,‬
‫הם רוצים שאתלבש כמו תרנגולת‬ ‫ואעשה את הקלאק-קלאק."‬
‫"יופי, כי אם משלמים לך,‬ ‫אני אוכל לקבל מטבח חדש."‬
‫מה לעזאזל? סליחה, מי?‬
‫האדם השני, שרק הוא באמת מבין‬ ‫את עולם הבידור, זאת המנהלת שלי, פולי.‬
‫פולי הייתה איתי מההתחלה,‬ ‫לפני שזכיתי בכלל להצלחה.‬
‫אני אתן לכם קצת רקע על פולי.‬
‫פולי היא אישה שעברה בזמנו לפקהאם לבדה.‬
‫כן.‬
‫לא נראה לי שאתם מבינים.‬
‫היא עברה לפקהאם מבחירה בזמנו.‬
‫היא הייתה מוקפת בגברים‬ ‫שניסו לנצל כל הזדמנות,‬
‫"היי, מה קורה? הכול טוב?"‬ ‫אבל פולי לא הסכימה לסבול את החרא הזה.‬
‫"שתוק, חתיכת נקבה."‬
‫היא לא הסכימה לסבול את החרא הזה,‬ ‫לכן אני יודע שהיא בצד שלי.‬
‫הנה מה שקורה כשסיטואציות כאלה קורות‬ ‫ואני צריך להתקשר לפולי:‬
‫"היי, הכול בסדר, פולי?‬
‫כן, כן, הכול טוב.‬
‫כן, כן, הם נתנו לי מתנה.‬ ‫כן, הם נתנו לי נר.‬
‫הוא קצת שבור בצד.‬
‫תקשיבי, אני לא רוצה לחפור לך,‬
‫אבל בגדול, הם רוצים לעשות בתוכנית‬ ‫קטע חדש שהם לא ציינו לפני כן.‬
‫בעיקרון, הם רוצים להלביש אותי בתחפושת‬ ‫של תרנגולת ושאני ארקוד ודברים כאלה.‬
‫הם גם ציינו שהם רוצים שאשיר קצת 'גריים'‬
‫והבחור הזכיר את זה שאני אוהב את ננדוס‬ ‫ודברים כאלה.‬
‫זה בדיוק מה שחשבתי, נכון.‬ ‫זה גזעני. זה גזעני לגמרי.‬
‫כן. בסדר.‬
‫אני אשאיר את זה לך.‬ ‫בסדר, אני אשאיר את זה לך."‬
‫חולפות עשר דקות,‬ ‫התוכנית מתחילה בעוד חמש דקות,‬
‫ואז אני שומע דפיקה בדלת,‬
‫הדפיקה הכי מנומסת ששמעתם בחיים שלכם‬ ‫מהמפיק שקודם התפרץ לי לחדר.‬
‫"מו?‬
‫מו?‬
‫אפשר בבקשה להיכנס?"‬
‫"בבקשה"?‬
‫"בטח שאפשר, תיכנס, אוליבר טוויסט.‬ ‫מה תרצה?‬
‫איך אני יכול לעזור לך?"‬
‫"אז ככה, מו, אנחנו לא נעשה‬ ‫את הקטע עם הקלאק-קלאק.‬
‫פשוט לא נעשה את זה,‬ ‫לא התחשק לנו לעשות את זה היום."‬
‫ואני צריך להיראות מופתע,‬ ‫כאילו זה לא אני שביטל את זה, כן?‬
‫"באמת?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אין מצב.‬
‫ברצינות?‬
‫אתם מבטלים את כל הקטע של הקלאק-קלאק?‬
‫ברצינות?‬
‫ממש רציתי לרקוד את ריקוד התרנגולות‬ ‫ולרקוד סקאנק.‬
‫אוף, אחי.‬
‫אבל מה תעשו?‬ ‫החליפה עלתה לכם מלא כסף."‬
‫"כן, נכון, הם רוצים שאני אעשה‬ ‫את הקטע של הקלאק-קלאק.‬
‫הם רוצים שאני אלבש את התחפושת של התרנגולת,‬ ‫היית מאמין?"‬
‫"אלוהים אדירים, זה מטורף.‬
‫טוב, בכל אופן, נתראה על הסט.‬
‫לך תמצוץ לאימא שלך. לך לשלום."‬
‫לגבי…‬
‫הקלאק-קלאק.‬
‫אין סיכוי, אני רוצה לזכות בפרס באפט"א,‬ ‫אני לא מתכוון לעשות שום קלאק-קלאק בקרוב.‬
‫כן, תעשו לי טובה.‬
‫אני רוצה להגיד לכם את האמת,‬ ‫כי אתם מלווים אותי מתחילת המסע שלי.‬
‫החיים לא תמיד היו דבש כמו בעולם הבידור.‬
‫היו תקופות בחיי שהייתי מרושש,‬
‫מרושש לגמרי.‬
‫מכירים את זה שאתה כל כך מרושש‬ ‫שאתה מתחיל להתפלל? עשיתם את זה פעם?‬
‫אתה בכלל לא דתי,‬
‫אבל אתה מתחיל להתפלל‬ ‫מבלי שאתה בכלל יודע איך.‬
‫"כן…‬
‫אני לא יודע מי נמצא שם למעלה,‬ ‫בודהה, אחד מכם, תקשיבו,‬
‫אני מתחנן, בבקשה,‬
‫אם יש דרך כלשהי שבה אתה, אבינו שבשמיים,‬
‫תוכל ללכת בגיא הצלמוות‬
‫ולהראות לי סימן כלשהו לכסף…"‬
‫אפילו כשאתה מנהל משא ומתן עם אלוהים…‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫"אם תוכל להראות לי סימן כלשהו לכסף,‬
‫אני מבטיח לא לקלל יותר בחיים."‬
‫מה?‬
‫מרושש לגמרי.‬
‫בעבודה הראשונה שלי הייתי מוכר בחנות.‬
‫אני תמיד אומר שחייבים לעבוד כמוכרים בחנות,‬
‫זה טקס מעבר בחיים.‬
‫כולם צריכים לנסות לעבוד בתור מוכרים בחנות.‬
‫העבודה הראשונה שלי, תאמינו או לא,‬ ‫הייתה בג'ו מלון.‬
‫עבדתי בקניון וסטפילד כבר ביום שהוא נפתח,‬
‫ביום שהוא נפתח בשכונת שפרדס בוש.‬
‫ככה קוראים לה עכשיו במערב לונדון,‬
‫"בואו נלך לשפרדס בוש (שיחי הרועים)."‬
‫אנשים שבמקור ממערב לונדון‬ ‫לא קוראים לה ככה.‬
‫אנשים מהשכונה אומרים,‬ ‫"מה? ממש לא, קוראים לה רק 'בוש'.‬
‫לפני קניון וסטפילד לא היו שום רועים‬ ‫באזור השיחים האלה,‬
‫זה מה שאני מנסה לומר.‬
‫החנות של ג'ו מלון הייתה‬ ‫בחלק שנקרא "הווילג'",‬
‫שם נמצאות כל החנויות המפונפנות והיוקרתיות‬ ‫כמו לואי ויטון וגוצ'י.‬
‫הסתובבה שמועה שביום הפתיחה של וסטפילד‬ ‫יחלקו מתנות בחינם.‬
‫נכון מאוד, אנשים חשבו שהם יוכלו‬ ‫להיכנס לחנות של לואי ויטון בווילג'‬
‫ולהגיד, "לואי וויטון,‬ ‫תנו לי חמש חגורות בחינם.‬
‫תנו לי חמש בחינם."‬
‫אני ביום הראשון שלי בחנות.‬
‫סיימתי את ההכשרה, קראתי את המדריכים,‬
‫אני מנסה ללמוד על המותג.‬
‫אימא שלי אמרה לי,‬ ‫"תוודא שתיראה ייצוגי ביום הראשון שלך."‬
‫אז לבשתי חולצה שחורה,‬ ‫מכנסיים שחורים ונעליים שחורות‬
‫וחשבתי לעצמי,‬ ‫"אני נראה מוכן להתחיל לעבוד בחנות."‬
‫וברגע שאני נכנס, המנהלת שלי אומרת,‬ ‫"לא לא, קח את זה."‬
‫היא נתנה לי סינר.‬
‫סינר! אמרתי לעצמי,‬ ‫"מה זה פה, חנות לחומרי בניין?‬
‫למה אני לובש סינר מזוין?"‬
‫הייתי בחור צעיר ונאיבי, אז אמרתי לעצמי,‬ ‫"לפחות שהסינר ייראה קצת משוחרר ומגניב."‬
‫והמנהלת אמרה,‬ ‫"לא לא, זה עניין של סטנדרטים."‬
‫והיא פשוט הידקה לי את הסינר.‬
‫הסתובבתי בחנות עם גזרה של שעון חול, חברים.‬
‫בדיוק עבר שם איזה גבר וזרק לי,‬ ‫"וואו, בחור, הירכיים שלך לא משקרות.‬
‫לעזאזל.‬
‫וואו, בחור, אני לא אשקר,‬ ‫אתה נראה טוב מאחור.‬
‫אתה נראה ממש טוב מאחור, אחי."‬
‫אז אני בחנות, תדמיינו לעצמכם, אני בחנות‬
‫והמנהלת אומרת לי, "פשוט תברך את הלקוחות,‬ ‫התפקיד שלך הוא לברך את הלקוחות."‬
‫והייתי צריך לשנות את סגנון הדיבור.‬ ‫כולנו עושים את זה.‬
‫זה לא משנה במה אתה עובד,‬ ‫אתה חייב לשנות את סגנון הדיבור.‬
‫אחי, איך קוראים לך, חבר?‬
‫אנטון.‬ ‫-אנטון. במה אתה עובד, אנטון?‬
‫אני נגר.‬ ‫-נגר! וואו.‬
‫עבודה מעולה, אחי.‬ ‫אתה בטח משנה את סגנון הדיבור כל הזמן.‬
‫אתה מבלה עם החבר'ה ואומר,‬
‫"כן, נראה לי יש מצב אני יוצא בשבת…‬
‫שלום!‬
‫היי, כן. כן כן, בסדר גמור.‬
‫האם אני יכול לבנות סוס נדנדה? בהחלט.‬
‫כן, כן.‬
‫בסדר גמור,‬ ‫אתה צריך שהוא יהיה מוכן ליום שישי הקרוב?‬
‫כן, בסדר. בסדר גמור, נתראה ביום שישי.‬
‫בסדר, להתראות. כן.‬
‫סחבק לא מכין שום סוס נדנדה מזוין.‬
‫חתיכת שמוק."‬
‫אז הייתי צריך לשנות את סגנון הדיבור.‬
‫המנהלת שלי אמרה, "פשוט תברך את הלקוחות‬ ‫כשהם נכנסים." זה מה שהייתי צריך לעשות.‬
‫אתם יכולים לתאר לעצמכם‬ ‫איזו אווירה הייתה בחנות, היה שם ריח טוב.‬
‫אני אתן לכם קצת רקע על ג'ו מלון.‬
‫הם מוכרים קרם גוף, בשמים, ג'ל רחצה,‬
‫תקשיבו, יש להם ג'ל רחצה בגודל כזה,‬ ‫חברים, בגודל כזה,‬
‫והוא עולה 15 פאונד.‬
‫השתמשתי בטיפה ביום.‬
‫שלא תבינו לא נכון, גנבתי אותו,‬ ‫אבל עדיין השתמשתי רק בטיפה ביום.‬
‫כל מה שהייתי צריך לעשות‬ ‫זה לברך את הלקוחות כשהם נכנסו‬
‫אחרי שהחלפתי סגנון דיבור.‬
‫"שלום, הכול בסדר? שלום גבירתי.‬
‫"שלום, צוהריים טובים גבירתי, הכול בסדר?"‬
‫ככה בריטים עושים כשהם נכנסים פנימה‬ ‫מהקור בחוץ. "הכול בסדר?‬
‫קפוא שם בחוץ, נכון?"‬
‫"כן, די קר, נכון?‬
‫בוא פנימה, טיפשון.‬
‫בוא פנימה."‬
‫לפעמים אנשים מתעלמים ממך‬ ‫כשהם נכנסים לחנות.‬
‫"שלום גבירתי, הכול בסדר?‬
‫לא? בסדר. טוב.‬
‫אני פשוט אעמוד פה ואלך להזדיין, אין בעיה."‬
‫ואז נכנס איזה גבר שחור,‬
‫ואני חשבתי לעצמי, "תראו מה זה,‬ ‫יש לי הזדמנות לבצע מכירה,‬
‫להמיר לקוח שבטח לא רגיל למותג."‬
‫הוא נכנס לחנות,‬
‫"וואו, לעזאזל, נחמד פה.‬
‫יפה.‬
‫זה כמו איזה ספא פה,‬
‫יפה, יפה.‬
‫טסטר? אפשר לנסות, למה לא.‬
‫זה מוצא חן בעיניי, כן. זה מוצא חן בעיניי."‬
‫אז ניגשתי אליו,‬
‫"שלום לך, אדוני, הכול בסדר? אתה מסתדר?"‬
‫"אחי, למה אתה מדבר כמו ג'פרי‬ ‫מ'הנסיך המדליק מבל אייר'?"‬
‫"אז ככה, הניחוח המסוים הזה שאתה מחזיק‬ ‫הוא ניחוח הדגל שלנו.‬
‫זה למעשה שילוב של ליים, בזיליקום ומנדרינה.‬
‫כך שאתה מקבל ניחוח ליים מרענן‬
‫ואתה מקבל ניחוח בזיליקום כתוש,‬
‫ואז אתה מקבל גם ניחוח של מנדרינה,‬
‫אתה מריח את זה, נכון?"‬
‫כשאתה עובד בחנות,‬ ‫אנשים לא יהססו לשקר לך.‬
‫"כן, אני מריח מלא מנדרינה. לכל הרוחות.‬
‫הוא מוצא חן בעיניי, אחי.‬
‫אבל בוא נדבר על מחירים,‬ ‫כמה הוא עולה, אחי?‬
‫הוא מוצא חן בעיניי, הוא מדבר אליי.‬ ‫כמה הוא עולה?"‬
‫"טוב, אדוני, אז זה בקבוק של 50 מ"ל.‬
‫הוא יעלה לך בערך 59 פאונד, כן."‬
‫"59 פאונד?‬
‫אוקיי, בסדר, אה…‬
‫כמה עולה הגדול, אחי? כמה עולה הגדול?"‬
‫"טוב, אז הגדול הוא למעשה 100 מ"ל,‬
‫אז אתה מקבל מנה כפולה‬ ‫מניחוח האו דה טואלט."‬
‫"מה הקשר לטואלט (שירותים)?‬ ‫על מה אתה מדבר, אחי?"‬
‫"אז הבקבוק הזה, אדוני, עולה 140 פאונד."‬
‫"140? אוקיי.‬
‫זה די מטורף, אתה יודע?‬
‫אוקיי, אוקיי, אוקיי.‬
‫אז זה עולה 59 פאונד וההוא עולה 140,‬ ‫זה מה שאתה אומר לי?"‬
‫"כן.‬
‫לא גמגמתי בשום שלב, אז כן."‬
‫"אוקיי.‬
‫טוב, אבל תקשיב לי רגע, בסדר?‬
‫תקשיב, אחי, אני לא מכיר אותך‬ ‫ואתה ממש לא מכיר אותי, כן?‬
‫אז לעזאזל עם כל זה,‬ ‫תקשיב למה שאני אומר לך עכשיו,‬
‫אני הולך לגנוב את זה, אחי.‬
‫מה יש לך להגיד על זה, אחי?"‬
‫"אחי, בבקשה אל תגנוב את זה.‬ ‫רק היום קיבלתי את העבודה הזאת.‬
‫זה היום הראשון שלי כאן.‬ ‫אני מתחנן, אחי.‬
‫בכנות, אחי, למה שתגנוב את זה?‬
‫כי בסופו של דבר,‬ ‫אתה נראה כמוני ואני נראה כמוך,‬
‫אז הם בטח יחשבו שתכננו את זה ביחד‬ ‫ושאתה אחד מהחבר'ה שלי, אחי."‬
‫"מה, הם גם יפלו אותי לרעה, אחי?‬
‫"לא, זין על זה, אני לגמרי לוקח את זה.‬
‫אני לא מכיר אותך, אחי.‬ ‫תקשיב, אני מתכוון לקחת את זה,‬
‫ותשמע מה אני אומר,‬ ‫אני איכנס בכל מי שינסה לעצור אותי."‬
‫"אז אתה אומר לי שאתה מתכוון לצאת מהחנות‬ ‫ולהיכנס בכל מי שיעמוד בדרכך?"‬
‫"אחי, אני איכנס בכולם.‬ ‫לא אכפת לי מהמותג הזה של באגזי מלון."‬
‫"אז אתה מתכוון לגנוב את זה?‬
‫אז תקשיב, אם אתה מתכוון לגנוב את זה,‬ ‫לקחת אחד ולברוח מהחנות,‬
‫תשמע מה שאני אומר לך…‬
‫"קח גם אחד בשבילי."‬
‫הגעתי לעבודה למחרת עם ריח נפלא!‬
‫מה יש לנו בכל מקום עבודה?‬
‫יש לנו חברים ויש לנו עמיתים.‬
‫האינטראקציה עם כל אחד מהם שונה מאוד,‬
‫כי כשאתה פוגש את החברים שלך,‬ ‫יש לכם את הצחוקים שלכם.‬
‫עבדתי פעם עם בחור בשם דוויין‬ ‫שהיה בדיוק כמוני.‬
‫היה לנו איזה קטע כזה משלנו,‬ ‫"מה נשמע? מי גבר, דוויין? מה העניינים?‬
‫אתה אהבה שלי בלב, אחי.‬
‫מי גבר, מו גיליגן? מה העניינים, אחי?"‬
‫לפעמים העמיתים ניסו להידחף לנו.‬
‫"היי, מה נשמע? אל תשכחו אותי,‬ ‫את פיטר, שלום.‬
‫מי גבר? אני!"‬
‫"שתוק, פיטר, אל תעשה את זה שוב.‬
‫נתנפל עליך בחדר הצוות,‬ ‫בחיים אל תעשה את זה שוב."‬
‫יש לך חברים ויש לך עמיתים‬
‫ובדיוק באמצע, מעל כולם,‬ ‫אתם יודעים מי נמצא שם?‬
‫האחמ"שים.‬
‫אני עומד להשתמש במילה‬ ‫שאני לא משתמש בה הרבה, אבל יודעים מה?‬
‫כל האחמ"שים הם בני זונות, נכון מאוד.‬
‫הנה, אמרתי את זה. לא אכפת לי.‬
‫אמרתי את זה.‬
‫יש אחמ"שים בקהל הערב?‬
‫חתיכת בן זונה, סתום את הפה.‬
‫לא, אני סתם צוחק.‬
‫לא, אני לא צוחק. שיילך להזדיין הבחור הזה.‬
‫יודעים למה אני אומר את זה?‬
‫כי הם לא מצליחים להחליט‬ ‫אם הם רוצים להיות חברים שלך או אויבים שלך‬
‫ולפעמים הם ממציאים דברים שבכלל לא מופיעים‬ ‫בכללים של החנות.‬
‫אני ודוויין מדברים על מה שנעשה‬ ‫כשנקבל משכורת,‬
‫אנחנו מפטפטים, החנות ריקה,‬ ‫אנחנו מעמידים פנים שאנחנו מקפלים חולצות.‬
‫אין אף אחד בחנות.‬
‫"אז אחי, מה אתה אומר על שבת?‬ ‫ברור שאני רוצה לצאת וביום שישי ישלמו לנו."‬
‫האחמ"שים מגיעים, רואים שכיף לנו,‬
‫"לא לא לא, בואו נעצור את החגיגה, בסדר,‬
‫מו, אני מבקש שתלך לעמוד בחלון ופשוט‬ ‫תנופף ללקוחות, אתה יכול לעשות את זה?"‬
‫"מה?"‬
‫ושתי דקות אחר כך,‬ ‫הם רוצים להיות חברים שלך,‬
‫והם עושים את זה במקום‬ ‫שבו אני לא רוצה שום חברים במקום העבודה.‬
‫יודעים מה זה המקום הזה?‬ ‫חדר הצוות.‬
‫אני לא רוצה חברים שם.‬
‫זה השבוע שלפני תשלום המשכורת.‬
‫זה שבוע שאני מביא בו אוכל מהבית.‬ ‫אני סוף סוף משתמש בקופסאות של האוכל הסיני.‬
‫לא קיבלתי משכורת עדיין.‬
‫יש לי אורז ואפונה בקופסה אחת,‬
‫יש לי זנב שור באחרת.‬
‫יש לי אפילו סלט בקופסה נוספת.‬
‫אני עם אוזניות באוזניים, אל תדברו אליי.‬ ‫יש לי שעה, לא משלמים לי עליה.‬
‫בבקשה אל תדברו אליי, תעזבו אותי בשקט.‬
‫אבל מי נכנס ומנסה להיות חבר שלי? האחמ"ש.‬
‫"מה זה?‬
‫זה מריח נהדר.‬
‫מה זה? מה יש לך שם, חבר? מה זה?"‬
‫לך תזדיין, אחי.‬
‫"אז ככה…‬
‫אז יש לי פה אורז ואפונה…"‬
‫"שמעתי הרבה על האורז והאפונה האלה!‬
‫אלוהים אדירים, שמעתי עליהם!‬ ‫האורז והאפונה, נפלא.‬
‫אבל זה לא נראה לי כמו אפונה."‬
‫"אוקיי."‬
‫"ומה זה? אף פעם לא ראיתי משהו כזה.‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫מה זה? מה זה לעזאזל? מה זה?‬
‫תגיד לי מה זה."‬
‫"אתה יכול להפסיק להצביע על האוכל שלי?‬
‫זה תבשיל זנב שור."‬
‫"מה?‬
‫סליחה, מה של שור?"‬
‫"זה תבשיל זנב שור."‬
‫"זנב שור? חכה רגע.‬
‫זנב שור?‬
‫בחיים לא ראיתי את זה בסופר.‬
‫זנב שור?‬
‫אז חכה רגע, אני רוצה לראות אם הבנתי,‬ ‫אדוני השף איינסלי הריוט.‬
‫אתה מנסה לומר לי…‬
‫אתה מנסה לומר לי שזה הזנב של השור?‬ ‫זה מה שאתה אומר לי?‬
‫זה מה שאתה אומר לי עכשיו?"‬
‫"לא, זה הפין המזוין של הסוס.‬ ‫אתה לא מקשיב?"‬
‫אבל כולם מכירים את החוק הבינלאומי‬ ‫של חדרי צוות,‬
‫לא מביאים ארוחת צוהריים עם ריח חזק‬ ‫לחדר הצוות.‬
‫לא משנה מי אתה,‬ ‫אסור לך להסריח את חדר הצוות.‬
‫זה חלל משותף, כולנו חייבים לאכול כאן,‬
‫אבל יש אנשים שלא אכפת להם מזה.‬
‫עבדתי פעם עם אישה מקסימה בשם יולקה,‬ ‫היא הייתה כל כך נחמדה,‬
‫אבל היא הייתה מהאנשים האלה‬ ‫שפורקים עליך את כל הבעיות שלהם, מכירים?‬
‫"היי, מה נשמע, יולקה? הכול טוב?"‬
‫"לא, לא כל כך טוב."‬
‫"למען השם… מה קרה?"‬
‫"בעלי, הוא עזב."‬
‫"אני מצטער לשמוע, אני כל כך מצטער לשמוע."‬
‫ובכנות, ארוחת הצוהריים שלה‬ ‫הייתה מסריחה לנו לגמרי את חדר הצוות.‬
‫העניין הוא שאני רק מנסה‬ ‫להיות מנומס עם יולקה,‬
‫אבל יש אנשים שאין להם פילטר,‬ ‫הם לא יודעים לקרוא את הסיטואציה.‬
‫אנשים כמו דוויין נכנסים‬ ‫ופשוט אומרים את מה שהם חושבים.‬
‫נכנסים ואומרים, "היי, אצל מי המספריים?‬
‫לכל הרוחות!‬
‫לא!‬
‫זה מסריח! לא, זה ממש מסריח!‬
‫אתם פשוט יושבים פה ומפטפטים בסירחון הזה?‬
‫לא, זה דוחה, אחי."‬
‫אני מנסה לתפוס לו את המבט במין כזה,‬ ‫"היי, דוויין…‬
‫דוויין, יולקה עוברת תקופה לא קלה.‬
‫בעלה עזב, נכון?"‬
‫"אחי, עם כזה אוכל מסריח, בטח שהוא עזב!‬
‫גם אני הייתי עוזב."‬
‫מסריחים את חדר הצוות.‬
‫אבל כולנו יודעים למה אנחנו סובלים את כל זה‬ ‫במקום העבודה, בשביל הכסף.‬
‫אף אחד לא שם בשביל האהבה והשמחה,‬ ‫אנחנו עושים את זה בשביל הכסף,‬
‫אפילו אני, בגיל 18,‬ ‫כדי לקבל את המשכורת הראשונה שלי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫לא ידעתי מה לכתוב בקורות החיים שלי.‬ ‫ברור ששיקרתי.‬
‫כולנו משקרים כדי להתקבל לעבודה ראשונה.‬
‫עוד לא היה לי ניסיון תעסוקתי.‬
‫"האם עבדת איפשהו?"‬
‫"כן."‬ ‫-"איפה עבדת"?‬
‫"בסופר."‬
‫"בעוד מקום?"‬
‫"בחנות מוצרי חשמל."‬
‫אם המקום כבר נסגר, עבדתי בו.‬
‫אתה לא יודע לענות על‬ ‫"כמה שעות אתה יכול לעבוד?"‬
‫"500 אלף."‬
‫ואז אתה רק מחכה לקבל משכורת.‬
‫לפעמים אתה כל כך להוט לבדוק אם שילמו לך‬ ‫שאתה בודק ב-11:58.‬
‫השעה 11:58 ואתה בודק באינטרנט,‬
‫"מה? עוד לא שילמו לי? מה?‬
‫לא, לעזאזל עם זה.‬ ‫אני גונב את כל הנרות בעבודה מחר.‬
‫אני לא מוכן לשתוק על זה."‬
‫לפעמים צריך ללכת לכספומט מאוחר בלילה,‬
‫השעה אחת לפנות בוקר‬ ‫ואתה בדרך לכספומט הקטן שלך.‬
‫אתה מגיע לרחוב הראשי ואתה מת מפחד,‬
‫אתה מחזיק את המפתחות בין האצבעות,‬ ‫ליתר ביטחון.‬
‫חסר לנרקומן שיתקרב אליי.‬
‫אבל איזה כיף זה להרוויח כסף משלך.‬
‫אני בחיים לא אשכח את ההרגשה הזאת,‬
‫אלוהים אדירים, ללכת לכספומט, להכניס‬ ‫את הכרטיס ולראות שם כסף שהרווחתי בעצמי…‬
‫אלוהים אדירים, אני מרגיש‬ ‫כאילו הכול קרה בהילוך איטי.‬
‫יודעים מה מצחיק… תודה.‬
‫יודעים מה הכי מצחיק בבדיחה הזאת?‬
‫זה שחלקכם מסתכלים עליי במין כזה,‬ ‫"הבנו, גבר, שילמו לך, אחי. הבנו.‬
‫תריץ את זה מהר יותר, אחי."‬
‫תפנק את עצמך, כי זה מה שתמיד עושים,‬ ‫אתה מפנק את עצמך.‬
‫אני זוכר שפינקתי את עצמי‬ ‫עם נעלי נייקי אייר מקס 95.‬
‫בזמנו היינו קוראים להן 110,‬ ‫כי הן עלו 110 פאונד.‬
‫ואז הייתי צריך לשקר לאימא שלי.‬
‫היא אמרה, "הן נחמדות! נחמדות מאוד!"‬
‫פתחתי אותן ליד אימא שלי והיא כזה,‬ ‫"הן נחמדות, מצוינות לחורף." לחורף?!‬
‫אנחנו גרים בדרום לונדון, לא באלסקה,‬ ‫מה עובר עלייך?‬
‫"נחמדות מאוד.‬
‫כמה הן עלו?"‬
‫"30 פאונד."‬
‫וגם אז אימא שלי חושבת שזה יקר,‬ ‫"30 פאונד?‬
‫יכולת לקנות נעל בד טובה במחיר הזה."‬
‫נעל בד?!‬
‫אנחנו לא בשיעור חינוך גופני בכיתה ד',‬ ‫מי נועל היום נעלי בד לעזאזל?‬
‫הכול ברמה התחלתית בשלב הזה של החיים.‬
‫אפילו הארנק שלך, חברים,‬ ‫אין לך איזה ארנק מפואר,‬
‫יש לך ארנק מחורבן עם סקוטץ' של נייקי‬ ‫שאתה שולף בבר,‬
‫"רוצה לשתות משהו? אני מזמין."‬ ‫הוא עושה את הצליל הזה…‬
‫אין לך כרטיסי אשראי, רק כרטיס ביטוח לאומי,‬ ‫כרטיס חבר מועדון של אמא שלך וכרטיס ספרייה,‬
‫ויש ריצ'רץ' קטן ומסכן שלא נפתח…‬
‫"כמה זה?"‬ ‫-"שני פאונד."‬
‫החיים טובים כשאתה מרוויח כסף,‬
‫כי השלב הכי גרוע בחיים שלי‬ ‫היה בגילים 15 עד 17,‬
‫כשלא היה לי כסף בכלל.‬
‫לא יכולתי לעבוד, זה היה השלב הכי נורא,‬
‫כי אתה מחפש כל אגורה שתוכל להשיג,‬ ‫לא אכפת לך משום דבר אחר.‬
‫סבתא שלך, ימי הולדת,‬ ‫אתה רק מחפש את הכסף במעטפה עם כרטיס הברכה.‬
‫מסתכל, "שלום, אוקיי, אין כסף.‬
‫בסדר, סבתא, מקווה שתמותי.‬ ‫לכי תזדייני, הלוואי שתמותי הלילה.‬
‫הלוואי שמלאך המוות ייקח אותך הלילה.‬
‫אין שם כסף."‬
‫"אבל הכנסתי אותך לצוואה!"‬
‫"אז בטח שאני מקווה שתמותי הלילה,‬ ‫מה יש לך להגיד?"‬
‫אבל אין כסף במעטפה.‬
‫אתה מחפש כל אגורה שתוכל להשיג.‬
‫אני זוכר שפעם אימא שלי אמרה,‬ ‫"תקשיב, מו,‬
‫לך לחנות, הנה חמישה פאונד.‬
‫אני רוצה שתביא חבילת אורז,‬
‫ואני צריכה לקום מוקדם לעבודה בבוקר,‬ ‫אז תביא לי דגני בוקר או משהו,‬
‫ותשמור לך את העודף."‬
‫מה? "תשמור לך את העודף"?‬
‫מה?‬
‫לשמור את העודף מחמישה פאונד?‬
‫את העודף? לשמור?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה כל מה שאני שומע, שכחתי את כל השאר,‬
‫"תשמור לך את העודף."‬
‫אני בדרך לחנות, "תשמור לך את העודף".‬ ‫אלוהים אדירים, "תשמור לך את העודף."‬
‫את העודף אני יכול לשמור לעצמי,‬
‫אני אשמור את כל הפאקינג עודף הזה, הבנתם?‬
‫נכנסתי לחנות והמוח שלי התרוקן.‬
‫"טוב, מה אני אמור לקנות?‬
‫מה אני אמור לקנות?‬
‫אני אמור לקנות משהו לעצמי‬ ‫כי אני עומד לשמור לעצמי את העודף.‬
‫אוקיי, טוב.‬
‫הנה, אני אקח את זה,‬ ‫נראה לי שזה מה שהיא רצתה,‬
‫ואז אני זוכה לעודף של שניים וחצי פאונד."‬
‫תבינו, שמתי פאונד אחד בצד‬ ‫ואז נשאר לי פאונד וחצי לבזבז בחנות.‬
‫יש לכם מושג כמה זה פאונד וחצי?‬
‫היו דברים בחנות שהסתכלתי עליהם‬ ‫כאילו לא אכפת לי מהם,‬
‫דברים שאני תמיד רוצה, אבל אני כזה,‬ ‫"לא בא לי חטיף 'ואם', גם לא טבעות בצל.‬
‫לך תזדיין שוקולד 'פרדו', לא."‬
‫הלכתי לעבר המקפיא,‬
‫פתחתי אותו, ואתם יודעים מה לקחתי?‬
‫ארטיק מגנום.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מגנום… לא אכפת לי מה כולם אומרים,‬
‫ארטיק מגנום זאת הגלידה הכי טובה‬ ‫שאפשר לקנות.‬
‫הוא מגיע ארוז בנייר כסף סגור הרמטית.‬
‫אפילו איך שאוכלים מגנום, נכון?‬
‫לקחתי את הדרך הארוכה הביתה‬ ‫וטרפתי את המגנום הזה, חברים.‬
‫סובבתי אותו הצידה וכרסמתי אותו מהצד,‬
‫כי ככה מתחילים, מכרסמים את הצד.‬
‫ואז מה קורה? אתה מכרסם את הצד‬ ‫ומסובב את זה ככה, נכון?‬
‫בצד שמאל אתה שובר חתיכה,‬
‫יש את החתיכות הקטנות של השוקולד‬ ‫שדבוקות לגלידה, נכון?‬
‫אתה מוריד את חתיכות השוקולד, אוכל אותן…‬
‫ונחשו מה? קלטו את זה!‬
‫בצד ימין יש עוד חתיכה של שוקולד…‬
‫שדבוקה לגלידה.‬
‫אתה מוריד גם אותה, אוכל אותה, נהנה ממנה,‬
‫טורף את הגלידה החלקה והעסיסית הזאת,‬
‫ובדיוק כשאתה חושב שהמגנום נגמר,‬ ‫הוא עדיין לא נגמר, יודעים למה?‬
‫כי יש את גושי השוקולד הקטנים‬ ‫שדבוקים לתחתית המקל.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫תיהנה מהם!‬
‫כל כך טוב שתאכל אפילו את המקל.‬
‫חזרתי הביתה, הרגשתי כמו חדש.‬
‫"הנה, אימא, קניתי את כל מה שהיית צריכה."‬
‫אימא שלי הסתכלה עליי והתחילה לצחוק.‬
‫"אוקיי, בסדר.‬
‫אוקיי, אתה מצחיקול, אוקיי, בסדר."‬
‫אני מסתכל עליה…‬
‫"נכון, אני בטח אהיה קומיקאי יום אחד, אז…‬
‫מה כל כך מצחיק?"‬
‫אני יודע שכשאימא שלי כועסת, היא צוחקת,‬
‫אבל באותו רגע זה נראה לי באמת מצחיק,‬
‫כי אפשר לראות את הכעס של אימא שלי נבנה.‬
‫"בסדר.‬
‫אוקיי, טוב, אז שלחתי אותך לחנות‬ ‫עם חמישה פאונד‬
‫וזה מה שהבאת לי?‬
‫בסדר. אוקיי.‬ ‫אתה כנראה חושב שאני איזו חתיכת מטומטמת!‬
‫אתה אומר לי שהבאת פצפוצי פאקינג אורז?‬
‫זה מה שאתה אומר לי? מה אמרתי לך להביא?‬
‫"אמרתי אורז ודגני בוקר כלשהם לארוחת בוקר,‬
‫וחזרת עם פצפוצי אורז.‬
‫אז רגע, אני רוצה לשאול אותך משהו,‬
‫אני רוצה לשאול אותך משהו,‬
‫אתמול בלילה תיבלתי עוף‬ ‫ועמדנו לאכול אותו לארוחת ערב.‬
‫איזו תוספת נאכל עם זה?‬
‫תסתכל על הפרצוף שלי ותגיד לי‬ ‫איזו תוספת היינו אמורים לאכול עם זה."‬
‫"אה…‬
‫אה… אולי היינו אמורים לאכול…‬
‫פצפוצי אורז?"‬
‫"טוב, אני נשבעת, אני אלך היום לכלא בגללכם,‬ ‫ילדים, אני נשבעת.‬
‫אני ממש אלך לכלא‬ ‫בגלל הילדים המזוינים האלה היום.‬
‫אני כל כך כועסת. אני כל כך מאוכזבת ממך.‬
‫איפה העודף שלי?"‬
‫"אני לא יודע… לא יודע.‬
‫אני לא יודע, אימא, אני לא יודע איפה הוא."‬
‫עכשיו, כשאתה על המוקד,‬ ‫יודעים מי מחליט להתערב?‬
‫אחים קטנים, נכון?‬ ‫הם רוצים להתערב,‬
‫הם מחליטים לבקש דברים‬ ‫בדיוק כשאין טעם לבקש כלום מאימא שלך.‬
‫אנחנו יודעים שהטריק‬ ‫הוא לבקש דברים מאימא שלך כשהיא בטלפון,‬
‫לא כשהיא זועמת.‬
‫אבל הם בכל זאת מפזזים פנימה,‬ ‫האחים הקטנים האלה,‬
‫"שלום אימוש! היי אימוש!‬ ‫שלום אימוש! אלוהים אדירים!‬
‫שלום פצפוצי אורז! שלום פפה החזירה!‬ ‫אימוש, אפשר לקבל קצת פצפוצי אורז?"‬
‫"תקשיבו לי, ילדים, כדאי שתעופו לי מהעיניים‬ ‫לפני שאני אכסח לכם את הצורה! עופו מפה!‬
‫עופו לי מהעיניים עכשיו!‬
‫אני לא אוהבת אף אחד מכם, ילדים,‬ ‫עופו לי מהעיניים!"‬
‫ואתה מנחם את אח שלך,‬
‫"זה בסדר, אחי, אל תדאג,‬ ‫אימא אוהבת אותך, הכול בסדר."‬
‫והאח הקטן כזה,‬ ‫"אבל… בכלל… לא… עשיתי… כלום!"‬
‫"לא היית צריך להתערב, למה התערבת בכלל?‬
‫אתה תמיד מתערב!"‬
‫"רק… רציתי… פצ… פצפו… פצפוצי…‬
‫"או… אור… אורז!"‬
‫"למה אתה מתערב? אתה תמיד מתערב, אחי.‬
‫אתה מאומץ, אתה יודע שאתה מאומץ?‬ ‫ידעת את זה?"‬
‫"לא, אני לא!"‬
‫ככה עושים לאחים קטנים,‬ ‫"אתה כן, תסתכלו על הבהונות שלו,‬
‫"אלוהים, תסתכלו על הבהונות שלו!‬
‫אין מצב!‬
‫לנו אין בהונות כאלה."‬ ‫-"לא נכון!"‬
‫אבל הייתי חייב לצאת מהבית.‬
‫בסופו של דבר עברתי לגור עם החברה שלי,‬ ‫זאת הייתה חוויה בפני עצמה,‬
‫כי כשעוברים לגור עם בן או בת זוג,‬ ‫זה מבחן אמיתי למערכות יחסים.‬
‫כל הזוגות שבתקופת ירח הדבש, כולכם שמוקים.‬ ‫אתם לא יודעים מה זאת מערכת יחסים אמיתית.‬
‫רק בגלל שנסעתם יחד לחופשה‬ ‫לא אומר שאתם מכירים אחד את השני.‬
‫אפשר באמת להכיר אחד את השני‬ ‫רק כשגרים ביחד.‬
‫עיצוב פנים, למשל,‬
‫גברים, אין מצב! אסור לכם לקנות שום דבר!‬
‫נשים מתות על עיצוב פנים,‬
‫לכולן יש איזו קרול סמיילי עמוק בפנים.‬
‫לכולכן יש פינטרסט‬ ‫מלא ברעיונות לבית החלומות שלכן,‬
‫ואתם יודעים מה נשים באמת רוצות?‬ ‫אני אגיד לכם,‬
‫אתם יודעים מה הן רוצות? הן רוצות מטבח,‬
‫אבל לא סתם מטבח, אלא מטבח עם אי,‬
‫זה מה שהן רוצות.‬
‫כן.‬
‫תראו אותן, "כן! כן! כן!"‬
‫מה, עם גימור שיש? לעזאזל!‬
‫רק כדי שכשאתה יוצא לעבודה בבוקר,‬ ‫הן יוכלו להגיד, "אתה ער, מותק, בוקר טוב!‬
‫ארוחת בוקר!"‬
‫וגברים, אתם יודעים מה התפקיד היחיד שלכם?‬
‫התפקיד היחיד שלכם הוא להוציא את הזבל,‬ ‫זה הכול,‬
‫להוציא את הזבל.‬
‫לפעמים אתה מנסה להפיל את זה‬ ‫על האישה שלך, נכון?‬
‫"אני לא רוצה להוציא את הזבל,‬ ‫תוציאי את את הזבל."‬
‫"אני? להוציא את הזבל?‬
‫לא! עלולים לרצוח אותי!"‬
‫לרצוח אותך?!‬
‫מי ירצח אותך, עובד הזבל?‬
‫ובנוסף, יש משהו שנשים חייבות‬ ‫להפסיק לעשות בבית,‬
‫תפסיקו לעשות את זה בלילה,‬
‫אתן יושבות עם הטלפון שלכן במשך שלוש שעות,‬ ‫ואז כשאתן מניחות אותו,‬
‫אתן מצפות שגם אנחנו נניח את הטלפון!‬
‫לא ולא!‬
‫לעזאזל עם זה, בחייכן!‬
‫לעזאזל עם זה. ידעתי שהגברים יזרמו איתי.‬
‫קדימה, קום. קדימה, אחי.‬
‫קדימה, אחי, לעזאזל עם זה!‬
‫זה היה מביך, החברה של הבחור האחרון…‬
‫והיא אומרת לו,‬ ‫"זה מה שאתה באמת חושב? אין בעיה."‬
‫סליחה שסיבכתי אותך בצרות, אני ממש מצטער.‬
‫אתה נהנית מזה, "כן, אחי! כל פעם, אחי!"‬
‫הכול מסתכם בתקשורת,‬
‫אם יש ביניכם תקשורת טובה,‬ ‫תהיה לכם מערכת יחסים טובה,‬
‫כי כרגע כולם רוצים לצאת לבלות,‬
‫יש שביזות של אחרי סגר,‬ ‫כולנו רוצים לחזור לשגרה.‬
‫אנחנו רוצים לצאת לחגוג, לצאת למועדונים,‬ ‫לעשות את מה שאנחנו אוהבים לעשות‬
‫ואין בינינו תקשורת בכלל.‬
‫יש לי חברים, ברנשים כאלה,‬ ‫שיוצאים מתי שבא להם.‬
‫אני כל כך מקנא בהם לפעמים.‬
‫הם כזה, "תקשיבי, סטייס, אני יוצא.‬ ‫לכי לעזאזל." וזהו, הם בחוץ.‬
‫הם בחוץ עם החבר'ה בעשר בבוקר ביום שבת‬ ‫וזוללים אוכל מטוגן,‬
‫ואז בשעה 12 הם הולכים לסוכני ההימורים.‬
‫הם מהמרים, אבל לא הימורים גדולים,‬ ‫רק על חצי פאונד,‬
‫הם שמים חצי פאונד על כמה קבוצות,‬ ‫הם מהמרים ש-20 קבוצות ינצחו ביום אחד,‬
‫ומספיק שקבוצה אחת תיכשל…‬
‫"לכל הרוחות, טוטנהאם הוטספר,‬ ‫זאת תמיד טוטנהאם. למען השם."‬
‫ואז כל החבר'ה נפגשים בפאב‬ ‫ושם מתחיל הכיף האמיתי.‬
‫כל החבר'ה פוגשים אחד את השני,‬ ‫"היי!"‬
‫רק ברנשים לבנים מעליבים אותך על ההתחלה.‬
‫"מה קורה? לכל הרוחות, דינו,‬ ‫מה קורה, חתיכת בן זונה שמן?"‬
‫כולם מתחילים לטפוח לו על הבטן,‬ ‫"היי, ילד שמן!"‬
‫אני רוצה להגיד לכם משהו,‬
‫בקהילה השחורה אנחנו לא מעליבים‬ ‫אחד את השני, אין מצב,‬
‫אין מצב, מה, על ההתחלה?‬
‫"יאללה, מה העניינים? מי גבר, טיירון?‬ ‫אתה והאקזמה שלך, מה העניינים, אחי?"‬
‫"אחי, אל תעשה את זה.‬ ‫למה אתה מדבר על הברכיים היבשות שלי, אחי?‬
‫בחיים אל תעשה את זה, אחי.‬
‫אני אוריד לך סטירה מלאה בקרם לחות.‬ ‫בחיים אל תעשה את זה."‬
‫ואז כל החבר'ה שם,‬
‫ויצא לכם לראות ברנשים כאלה,‬ ‫שכולם שותים את אותו הדבר,‬
‫"מה אתה רוצה לשתות? חצי ליטר בירה?‬ ‫מה אתה רוצה? תביאו לו חצי, שיתחיל לשתות."‬
‫בחור אחד בכלל לא שותה, לי הקטן.‬ ‫"מה אתה רוצה לשתות, לי?"‬
‫"לא אחי, אני לא שותה. עליתי על דרך הישר.‬
‫אני הולך לאלכוהוליסטים אנונימיים,‬ ‫זה עושה לי ממש טוב בגוף ובנשמה.‬
‫אני עובר תקופה קשה."‬
‫"אבל מה אתה רוצה לשתות?"‬ ‫-"אני רוצה מיץ חמוציות."‬
‫"מיץ חמוציות?!‬
‫אתה פאקינג במחזור?‬ ‫תביאו לו חצי בירה!‬
‫מתבכיין…‬
‫תביאו לו בירה."‬
‫כל החבר'ה שם, עושים כיף חיים‬ ‫ומרשים לעצמם להשתחרר,‬
‫כי הרבה מהבחורים האלה עובדים‬ ‫בעבודות כפיים, בניין, לפעמים אפילו נגרות.‬
‫אתם מכירים את הבחורים האלה,‬
‫עבודות מאוד לחוצות ואינטנסיביות,‬ ‫הם מרשים לעצמם להשתחרר,‬
‫כי הבחורים האלה עסוקים כפליים,‬ ‫הם תמיד על הכביש עם הוואן‬
‫ונכנסים לוויכוחים עם רוכבי אופניים,‬
‫"רד מהכביש או שאשבור לך את הרגליים!‬ ‫רד מהכביש או שאשבור לך את הרגליים עכשיו!"‬
‫אני מת על רוכבי אופניים ממעמד הביניים.‬ ‫יודעים למה? הם אפילו לא מקללים,‬
‫הם פשוט יגידו,‬ ‫"למה שלא תסתום את פיך עכשיו?"‬
‫"שתוק או שאשבור לך את הרגליים."‬ ‫-"אתה לא תעשה את זה, כי יש לי מצלמה!"‬
‫האיש הזה יתפוס אותך במצלמה, ילד.‬
‫"אתה מופיע במצלמה עכשיו!‬
‫תתרחק ממני!"‬
‫"יש לך מזל שיש לך מצלמה,‬ ‫אחרת הייתי מרסק לך את הרגליים."‬
‫זה רק אני? לא יכול להיות שזה רק אני.‬
‫יצא לכם לראות את רוכבי האופניים האלה‬ ‫שמגיעים לרמזור ונעמדים ראשונים?‬
‫השמוקים השחצנים האלה.‬
‫הם לא מורידים רגל לכביש בשביל שיווי משקל,‬ ‫הם מצליחים להישאר על האופניים, ראיתם אותם?‬
‫רק עם הכידון…‬
‫מחכים שהרמזור יתחלף לירוק.‬ ‫שיילכו לעזאזל.‬
‫אנחנו מתקרבים לשעה שש בערב,‬ ‫תזכרו, הבחור הזה בחוץ מעשר בבוקר.‬
‫הוא מתחיל קצת להתעייף‬ ‫ומתלבט אם ללכת הביתה.‬
‫"אחי, נראה לי שאני אלך הביתה.‬ ‫אני ממש גמור.‬
‫אני חייב להאט את הקצב,‬ ‫אני ממש חייב להאט את הקצב בחיים.‬
‫כן, אני אבלה קצת זמן עם הבן הקטן שלי,‬ ‫ארצ'י, אני אבלה איתו קצת.‬
‫כן, הוא רק בן שש, אבל אני אומר לך,‬ ‫הוא ישחק בצ'לסי כשהוא יהיה גדול.‬
‫ממש מטורף, כן.‬
‫נראה לי שאלך הביתה ואבלה קצת זמן עם האישה.‬
‫כן, נראה לי שאלך הביתה.‬ ‫נראה לי שסיימתי להיום."‬
‫ואז כל מה שהם צריכים זאת דחיפה קלה,‬ ‫"מה זה? כן, אני רוצה בירה.‬
‫החבר'ה האלה מתחילים לדבר עם כולם במועדון.‬
‫העיניים שלהם פקוחות לרווחה.‬
‫אני ושלושה בחורים שחורים‬ ‫מתעסקים בעניינים שלנו,‬
‫והם באים, "מה קורה? אני לא מכיר אותך,‬ ‫אתה לא מכיר אותי, אני סתם בחור רגיל כמוך,‬
‫אין לי מושג מה קורה פה…‬
‫תקשיב, אתה לא מכיר אותי, לילה טוב,‬ ‫אני לא מכיר אותך,‬
‫אני פאקינג אוהב אותך, תשמור על עצמך."‬
‫והם פשוט מנשקים אותך!‬
‫הם פשוט מנשקים אותך בלי שום סיבה.‬
‫אני אומר לחברים שלי, לברנשים שביניהם,‬
‫"כשאתם יוצאים,‬ ‫תמיד נראה שעובר עליכם ערב מטורף.‬
‫"מה הופך ערב למעולה?"‬ ‫-"אני אגיד לך מה הופך ערב למעולה.‬
‫אם אתה רוצה ערב מעולה, תלך מכות."‬
‫אמרתי, "מה? כמו קטטה?"‬
‫הם אומרים, "כן, אנחנו מתים על קטטות."‬
‫זאת הסיבה שאני מת על הברנשים הלבנים האלה,‬ ‫כשהם נכנסים לקטטה, אין עם מי לדבר.‬
‫"מה? אתה רוצה לחטוף?"‬
‫בום, נגיחה!‬
‫נגיחה אחת והקטטה נגמרה.‬
‫טרייסי כזה, "די כבר!‬ ‫אתה כל הזמן הולך מכות!‬
‫די כבר! לכל הרוחות, דייב!"‬
‫"סתמי ותיכנסי למונית, סתמי."‬
‫וזהו, הקטטה נגמרה,‬
‫אבל הם יהיו באתר הבנייה ביום שני בבוקר‬ ‫ויגזימו בתיאורים של הקטטה.‬
‫לברנשים לבנים יש את סיפורי הקטטות‬ ‫הכי טובים שאי פעם שמעתם.‬
‫"אז מה שקרה, אחי, איזה בחור התקרב אליי‬ ‫כמו איזה מתאגרף בגובה שני מטר,‬
‫הוא מתקרב אליי, האגרוף שלו כבר מונף,‬ ‫אני נשען אחורה כמו במטריקס,‬
‫'חתיכת עלוב',‬
‫אני מתיישר חזרה ובום!‬ ‫נגחתי בו, אני נשבע לך.‬
‫נגחתי בו, נשבע לך בקבר של סבתא שלי.‬
‫נשבע לך, הורדתי לו את האף.‬ ‫אני נשבע, לגמרי הורדתי לו את האף.‬
‫לי הקטן כדרר את האף שהורדתי לו.‬
‫נשבע לך בקבר של סבתא שלי,‬ ‫לא הייתי נשבע בו ומשקר, נכון?‬
‫ההבדל הוא שבקהילה השחורה‬ ‫אנחנו בכלל לא אוהבים ללכת מכות.‬
‫ראיתם איך זה מתחיל,‬
‫יש בחור אחד ששואל שאלות את כולם‬ ‫חוץ מהבחור שאיתו הוא עומד ללכת מכות,‬
‫"מה? הבחור הזה מטורף?‬
‫דבר עם הבחור הזה, כי אני מתעצבן!‬
‫מי זה הבחור הזה? דבר עם חבר שלי עכשיו!‬
‫הוא יודע מי אני?"‬
‫אפילו שאנטל מתערבת‬ ‫כי היא מכירה את שני הצדדים,‬
‫"למה לעזאזל אתם חייבים ללכת מכות כל פעם?‬
‫אי אפשר אפילו ליהנות מהערב,‬ ‫אתם תמיד רוצים ללכת מכות.‬
‫לא, אתם חסרי תועלת.‬ ‫אתם צריכים להחליק את זה." בלה בלה בלה…‬
‫אבל שאנטל תתערב,‬ ‫היא תגבה את הגבר שלה, שאנטל הזאת.‬
‫יצא לכם לראות את שאנטל אחרי קטטה?‬
‫נשארה לה רק נעל אחת.‬
‫"איפה הטלפון שלי?‬
‫אני צריכה את הטלפון שלי,‬ ‫אני לא מוצאת את הטלפון שלי."‬
‫עם ציצי אחד בחוץ.‬
‫"אני צריכה את הטלפון שלי.‬
‫מה? על מה אתה מסתכל? מה?‬
‫מה?"‬
‫והיא מדברת במבטא ג'מייקני בלי שום סיבה.‬
‫"על מה אתה מסתכל?‬ ‫גם בחורה יכולה להיות קשוחה, אתה יודע!‬
‫מה?"‬
‫והגברים פשוט אומרים, "אני מסתכל על הציצי.‬ ‫אני לא אשקר, אני מסתכל על הציצי.‬
‫"אתה מסתכל על הציצי שלה?‬ ‫גם אני, אני מסתכל על הציצי שלה."‬
‫תמיד יש חבר חרמן אחד,‬
‫"אני לא אשקר,‬ ‫הייתי מוצץ את הציצי הזה עכשיו."‬
‫אפילו אני לא אוהב ללכת מכות.‬ ‫אף פעם לא אהבתי ללכת מכות.‬
‫אף פעם לא ידעתי ללכת מכות,‬ ‫אני מחשיב את עצמי יותר "מגן".‬
‫אני מוצא דרכים להתגונן בקטטות,‬ ‫בכל סיטואציה.‬
‫למשל, יש לי פרקי יד קטנים, כן?‬
‫זה מסוכן בשבילי, פרקי יד קטנים, כן?‬
‫אם מישהו תופס לי את פרק כף היד, זה נגמר.‬
‫אז אתם יודעים מה אני עושה כל יום?‬
‫אני מקפיד למרוח קרם על הזרועות,‬
‫רק למקרה שמישהו יתפוס אותי,‬
‫אני אוכל להגיד, "רד ממני, אחי!‬
‫אל תיגע בפרקי הידיים החלקים האלה,‬ ‫רד ממני, אחי.‬
‫איך אתה מעיז?"‬
‫אפילו בזמנו לא אהבתי ללכת מכות.‬
‫נהגנו ליישב מריבות בזמנו עם קרבות ראפ,‬ ‫זה מה שהיינו עושים.‬
‫היינו הולכים למועדון הנוער‬ ‫ועורכים קרב ראפ.‬
‫המדריכים שלנו היו אומרים, "מה, מכות?‬ ‫ממש לא, תוציאו את זה על המיקרופון."‬
‫וזה מה שעשינו, קיללנו‬ ‫את האימהות אחד של השני במועדון הנוער.‬
‫בואו אני אראה לכם‬ ‫מה היינו עושים במועדון הנוער.‬
‫אני אחלק את האולם לשניים,‬
‫אתם צד שמאל, כן?‬
‫אני נותן לכם את המילה שלכם לקרב הראפ,‬ ‫המילה שלכם היא "אוקיי".‬
‫בואו ננסה, קדימה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש…‬
‫אוקיי!‬
‫אוקיי, לא רע.‬
‫יש לך קול עמוק, אחי, אלוהים אדירים.‬
‫אוקיי, בסדר, עכשיו צד ימין.‬ ‫אתם צד ימין וכל מי שבצד ימין,‬
‫המילה שלכם היא "שמוקים", בסדר?‬
‫אוקיי, נפלא.‬
‫תראו אותם מדברים שם, "נראה לי שזה בסדר,‬ ‫אין צורך להתאמן, לא אני, שיננתי את המילה."‬
‫אוקיי, בסדר.‬
‫די-ג'יי, תפעיל את המוזיקה בבקשה.‬
‫אוקיי.‬
‫כשאני מצביע עליכם, זה התור שלכם.‬ ‫נתחיל עם צד שמאל.‬
‫"בסדר, אני מדבר אליכם, צד שמאל‬
‫כולם להגיד…‬ ‫-אוקיי!‬
‫אני מדבר אליכם, צד שמאל‬
‫כולם להגיד…‬ ‫-אוקיי!‬
‫אני מדבר אליכם, צד ימין‬
‫צד שמאל הם…‬ ‫-שמוקים!‬
‫אני מדבר אליכם, צד ימין,‬ ‫צד שמאל הם…‬
‫שמוקים!"‬
‫צד ימין חיכה כל חייו…‬
‫להגיד "שמוקים", נכון?‬
‫תראו אתכם שם, החלאות שבאמצע,‬ ‫"כן, נראה לי שאני בצד הזה עכשיו."‬
‫תראו את צד שמאל, אתם רותחים מזעם,‬
‫"כן, אפשר לקבל מילה אחרת?"‬
‫אוקיי, בסדר, אני אתן לכם שם בצד שמאל‬ ‫מילה טובה יותר.‬
‫המילה החדשה שלכם היא…‬
‫"מאוננים", זה בסדר?‬
‫כן?‬ ‫-כן!‬
‫אתם חייבים להתכוון לזה,‬
‫אם אתם רוצים לעשות את התנועה עם היד‬ ‫וממש להיכנס לזה, אז תיכנסו לזה.‬
‫בסדר, צד ימין, איך הולך?‬
‫טוב, הם כזה, "בינתיים זה 1-0 לטובתנו."‬
‫אז צד ימין, שודרגתם.‬
‫המילה שלכם שם בצד ימין תהיה…‬
‫"נקבות".‬
‫אלוהים אדירים. וואו.‬
‫טוב, די-ג'יי, תפעיל את המוזיקה בבקשה.‬
‫"צד שמאל, אני מדבר אליכם,‬ ‫צד ימין הם…‬
‫מאוננים!‬
‫צד שמאל, אני מדבר אליכם,‬ ‫צד ימין הם…‬
‫מאוננים!‬
‫צד ימין, אני מדבר אליכם,‬ ‫אנחנו קוראים להם…‬
‫נקבות!"‬
‫לא, לא.‬
‫ראיתם את השפתיים שלהם?‬ ‫השפתיים של כולם בצד ימין היו כזה…‬
‫חלק מכם היו על סף פיצוץ!‬
‫ברברה בת ה-60 שיושבת שם,‬ ‫"נקבות!‬
‫תכניסו להם! הם בכלל לא היו בתזמון נכון!‬
‫צד שמאל, טוב.‬
‫אוקיי, אני אהיה הוגן במה שאעשה עכשיו.‬
‫יש מילה שאתם רוצים להגיד להם כקבוצה?‬
‫יש מילה?‬
‫"בומבוקלאט" (בני זונות)?‬
‫אוקיי, התעוררתם!‬
‫תודה שבאתם, צד שמאל, סוף סוף!‬
‫תראו את החלאות האלה באמצע,‬ ‫"כן, נראה לי שאני בצד הזה עכשיו."‬
‫טוב, המילה שלכם היא "בומבוקלאט".‬
‫אוקיי, נחמד.‬
‫איך הולך, צד ימין? הכול טוב, נפלא.‬
‫חבר'ה, אתם בשלב שלוש.‬
‫אני אגיד לכם מה המילים שלכם.‬
‫אני הולך לכספת שלי, הנה, זאת כספת וינטג'.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫יודעים מה קיבלתם, צד ימין? אלוהים אדירים.‬
‫זכיתם בכל הקופה, יודעים מה קיבלתם?‬
‫"תמצצו לאימא שלכם."‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫הסבלנות משתלמת, ככה זה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫"בומבוקלאט" נגד "תמצצו לאימא שלכם".‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫די-ג'יי, תפעיל את המוזיקה בפעם האחרונה.‬
‫אוקיי.‬
‫"אני מדבר אליכם, צד שמאל‬
‫אנחנו אומרים לצד ימין…‬ ‫-בומבוקלאט!‬
‫אני מדבר אליכם, צד שמאל‬
‫אנחנו אומרים לצד ימין…‬ ‫-בומבוקלאט!‬
‫אני מדבר אליכם, צד ימין‬
‫אנחנו אומרים להם…‬ ‫-תמצצו לאימא שלכם!‬
‫הבחור הזה נעמד כאילו הוא זה שהתחיל את זה,‬ ‫"כן!"‬
‫אני אפילו לא יודע איך הגענו לפה.‬ ‫תקשיבו, הנה מה שאני מנסה בעצם להגיד,‬
‫גברים, אם אתם רוצים לצאת לבלות,‬ ‫פשוט תצאו.‬
‫תפסיקו להעמיד פנים שאיבדתם את הזיכרון‬ ‫ביום חמישי בערב,‬
‫כשאתם יושבים עם האישה שלכם,‬
‫"דרך אגב, יודעת מה, מותק?‬
‫הרגע קלטתי,‬
‫אני יוצא ביום שבת.‬
‫כן."‬
‫כי באותו רגע, האישה שלך מתעצבנת,‬
‫"זה נחמד, יפה לך, בסדר.‬
‫נפלא, לא אמרת לי שום דבר על זה."‬
‫ואז אנחנו מעמידים פנים‬ ‫שאנחנו לא באמת רוצים לצאת, נכון גברים?‬
‫"כן, אני לא אשקר, אני אפילו לא יודע‬ ‫אם בא לי ללכת, מבינה?‬
‫כן, לא יודע, מבינה?"‬
‫האישה שלך גם תבחן אותך.‬
‫"כן, אני בכלל לא יודע אם אני רוצה ללכת."‬
‫"אז אולי כדאי שתישאר איתי,‬
‫נזמין אוכל סיני‬ ‫ונצפה ב'סקס והעיר הגדולה: הסרט', מה דעתך?"‬
‫"כן, אני כנראה אהיה חייב ללכת, מותק."‬
‫יום שבת מגיע, חבר'ה,‬ ‫ואתם לגמרי עפים על עצמכם.‬
‫נכון, גברים? אתם במקלחת,‬
‫המוזיקה שלכם מתנגנת בכיור‬ ‫בגלל שיש לזה הד טוב,‬
‫אתם מסתכלים במראה, אתם עפים על עצמכם,‬
‫אתם מסתכלים במראה ואתם כזה, "מה, מי גבר?"‬
‫"מה?"‬ ‫המראה אפילו עונה לכם, "לא, אחי, מי גבר?"‬
‫האישה שלכם רותחת מזעם,‬ ‫היא יושבת על הספה עם קרם על הפנים…‬
‫"מי גבר?‬
‫מי גבר?"‬
‫היא רותחת מזעם.‬
‫אתם בדיוק עומדים לצאת.‬
‫"כן, דבר, אחי. אתה בחוץ?‬
‫בסדר, אני אביא את הלימונדה בשביל הערבוב,‬ ‫אני אביא אותה."‬
‫ואז, משום מקום,‬ ‫"אל תיקח את הלימונדה הזאת.‬
‫זה שלי, התכוונתי לשתות אותה הערב לבדי."‬
‫"מותק, היא במקרר כבר איזה ארבעה שבועות."‬
‫"כן, ואני אשתה אותה לבד‬ ‫כי אתה לא תהיה כאן, נכון."‬
‫גברים, כשהאישה שלכם מרגישה ככה,‬
‫פשוט לכו, פשוט לכו ותיהנו.‬ ‫אבל מה אתם עושים?‬
‫אתם רוצים לדעת מה קרה, נכון גברים?‬ ‫אתם רוצים לבדוק מה קורה.‬
‫"מותק, מה קרה?‬
‫נראה לי שאת מצוברחת,‬
‫מה קרה?"‬ ‫-"כלום."‬
‫"מה קרה? אני עומד לצאת, אז מה קרה?"‬ ‫-"כלום, אני בסדר גמור,‬
‫ממש כיף לי לבד, אז אני בסדר גמור, כן."‬
‫"אבל אני רואה שאת לא בסדר,‬ ‫אז אני שואל, מה קרה?"‬
‫"סליחה, למה אתה צועק עליי עכשיו?‬
‫למה אתה צועק?"‬
‫אנחנו אף פעם לא יודעים אם אנחנו צועקים,‬ ‫"מה? צעקתי? לא צעקתי.‬
‫על מה את מדברת? צעקתי?‬
‫לא, מותק, אני רק אומר שאת נראית מצוברחת,‬
‫אני עומד לצאת עם החברים שלי‬ ‫ואת נראית עצבנית."‬
‫"סליחה? מה זאת אומרת,‬ ‫'אני מצוברחת ואתה יוצא'?‬
‫אל תעשה לי גזלייטינג,‬ ‫למה אתה עושה לי גזלייטינג?‬
‫מה שאתה עושה זה גזלייטינג,‬ ‫זה מה שאתה עושה."‬
‫סליחה, נשים,‬ ‫איפה לעזאזל מצאתן את המילה הזאת?‬
‫"גזלייטינג", אנחנו הגברים בכלל לא יודעים‬ ‫מה זה אומר.‬
‫"מה? גזלייטינג ('הדלקת גז')?‬ ‫להדליק באמצעות גז?‬
‫אז רגע, את תעלי באש‬ ‫אם אני אדליק את הגז הזה?‬
‫אני לא מבין, אני עובד בחברת הגז הבריטית?‬
‫למה שאדליק את הגז? אני לא מבין."‬
‫ואז, נשים, אתן שולפות לנו משפט‬ ‫שאתן פשוט מתות עליו.‬
‫המשפט הזה עומד מאחורי נפילתו של הגבר‬ ‫מזה מאות שנים.‬
‫אתם מכירים את המשפט,‬
‫"יודע מה? תעשה מה שאתה רוצה.‬
‫תעשה מה שבא לך,‬
‫לא אכפת לי, תעשה מה שאתה רוצה."‬
‫גברים, אל תעשו מה שאתם רוצים.‬ ‫זה תכסיס.‬
‫אל תעשו מה שבא לכם.‬
‫פשוט תצאו עם החבר'ה,‬
‫אתם יודעים איך זה כשאתם עם החבר'ה,‬
‫האנרגיה שונה, במיוחד במועדון.‬
‫עשרה גברים מסביב לשולחן‬ ‫וכולם נראים מגניבים.‬
‫ראיתם אותם מסביב לשולחן?‬ ‫כולם מגניבים.‬
‫המוזיקה מתנגנת במועדון,‬
‫כל הגברים מצטלמים, "בואו, עושים תמונה."‬
‫כולם מצטלמים בפוזות קשוחות, נכון?‬
‫טים למשל עובד עם ילדים, הוא מורה,‬
‫אבל כשהוא עם החבר'ה,‬ ‫הוא מצטלם בפוזות קשוחות.‬
‫ראיתם את התמונות של טים באינסטגרם…‬
‫עם הכותרת, "כסף הוא הכאב שגרם לזה."‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫רק בחור אחד בקבוצה באמת נהנה‬
‫ותמיד יש את החבר שלחוץ, נכון?‬
‫החבר הלחוץ, המוטרד.‬
‫"היי, אחי, אתה מכיר את הבחור הזה?‬ ‫אני אנגח לו בפרצוף בשבילך."‬
‫"מה? למה שתנגח לו בפרצוף?‬
‫הוא המלצר, לעזאזל, מה לא בסדר איתך?"‬
‫רק בחור אחד רוקד,‬
‫אבל הוא עושה ריקודי טיקטוק חדשים,‬ ‫יצא לכם לראות בחורים כאלה, נכון?‬
‫הוא נהנה יותר מדי, אי אפשר ליהנות יותר מדי‬ ‫בחבורה, "אחי, אל תעשה את זה."‬
‫ואז מה קורה?‬
‫החבורה מתחילה להעלות סטורי לאינסטגרם.‬
‫אתן מכירות את זה, נשים,‬ ‫אתן בודקות את הסטורי, נכון?‬
‫כל החבורה, "אתם רוצים להגיד לי‬ ‫שחבר שלי העלה את זה לסטורי?‬
‫היי!‬
‫אני עושה כיף חיים!‬
‫ובדיוק כשאתה עושה כיף חיים,‬
‫האישה תסמס לך מגילה באמצע הריקוד.‬
‫מכירים את זה שההודעה כל כך ארוכה‬ ‫שכתוב בה "קרא עוד"?‬
‫תראו את כל המכשפות האלה מוחאות כפיים,‬ ‫"כן, זה מה שאנחנו עושות,‬
‫הורסות להם!"‬
‫כי גברים, אנחנו נתעצבן, נכון?‬ ‫אלוהים אדירים, אנחנו ממש נתעצבן.‬
‫אתה יושב שם ושואל את עצמך שאלות קיומיות.‬ ‫"אני לא יכול לעשות את זה יותר.‬
‫לי? למה שתעשי לי את זה?‬
‫לי, אתם קולטים?‬
‫את יודעת כמה אני טוב בפיפ"א‬ ‫ואת רוצה לשחק את המשחק הזה איתי?‬
‫ממש לא."‬
‫קנית הרגע 20 נאגטס במקדונלד'ס,‬ ‫אתה רותח מזעם,‬
‫"בכלל לא בא לי לאכול את זה עכשיו,‬ ‫אני רותח."‬
‫ואז מה קורה? אתם יודעים מה קורה?‬
‫גברים, אתם מכניסים את המפתח לדלת ופתאום,‬ ‫נשים, כולכן הופכות לשחקניות הוליוודיות.‬
‫המפתח נכנס לדלת ואת ערה,‬
‫אבל כשאת שומעת את המפתח בדלת…‬
‫"מותק?‬
‫מותק?‬
‫מותק, את ישנה?"‬
‫"כן, ישנתי, כן.‬
‫מה השעה? שלוש לפנות בוקר?‬
‫אבל נהנית הערב?"‬
‫"כן, מותק, נהניתי הערב,‬ ‫אבל רציתי לדבר איתך רגע,‬
‫אני יודע שקצת מאוחר, אבל אני רוצה‬ ‫לפרוק כמה דברים שיושבים לי על הלב."‬
‫"בסדר, קצת מאוחר, אבל…‬
‫בסדר, כן. מה אתה רוצה להגיד?‬
‫מה קורה?"‬
‫"אז ככה, את יודעת,‬ ‫אחרי המסיבה הלכתי לקנות קצת אוכל‬
‫וחשבתי קצת על איך שאני מרגיש…"‬
‫"סליחה, מה אמרת?"‬
‫"אמרתי שחשבתי קצת…"‬
‫"לא, לפני זה."‬
‫"אמרתי שקניתי קצת אוכל לפני שבאתי, אז…"‬
‫"אוקיי, בסדר, תמשיך."‬
‫"אוקיי, אז בעיקרון,‬ ‫נראה לי שבמערכת יחסים,‬
‫אני אמור להיות מסוגל לצאת כשבא לי,‬ ‫כי בסופו של דבר,‬
‫אני אמור להיות חופשי לעשות מה שבא לי."‬ ‫-"אוקיי, סליחה, אפשר לעצור אותך רגע?‬
‫סליחה, אפשר לעצור אותך שנייה?‬
‫תקשיב, בסופו של דבר, לא אכפת לי,‬ ‫אז מה אם אתה יוצא למסיבה עם החברים שלך?‬
‫זה לא מפריע לי.‬
‫מה שמפריע לי זה שאתה כאילו מאבד את הזיכרון‬ ‫באורח פלא,‬
‫'יודעת מה? לא ידעתי שאני אמור לצאת.'‬
‫מבין? אתה אדם מבוגר, אבל ביום חמישי‬ ‫לא ידעת שאתה יוצא ביום שבת?‬
‫מה אני, מטומטמת? אני לא מטומטמת, מבין?‬
‫אני רק אומרת שלא אכפת לי אם אתה יוצא,‬
‫כי לא יודעת…‬
‫יודע מה? שיהיה, אתה מבין מה אני מנסה לומר?‬
‫כי אנחנו צריכים לתקשר כזוג כדי…‬
‫…שנוכל להסתדר זה עם זה,‬ ‫ובסופו של דבר, אנחנו לא מסתדרים,‬
‫ואני לא רוצה שנריב ונהיה…‬
‫אתה יודע…‬ ‫הבאת רוטב חמוץ מתוק?‬
‫בסדר."‬
‫כן, נשים ימיסו אותך בשתי שניות.‬
‫"אבל אני לא אשקר, כן? אני לא אשקר…‬
‫באמת נראית ממש חתיך היום, אני לא אשקר.‬
‫לא מתאים לי שאתה יוצא‬ ‫כשאתה נראה כל כך חתיך,‬
‫כי אתה יודע בדיוק מה אתה עושה.‬
‫אני משקרת? אתה יודע בדיוק מה אתה עושה.‬ ‫מה אתה עושה?"‬
‫"די נו, תמשיכי. אני לא עושה כלום. ‬ ‫די, תמשיכי.‬
‫תראו את הבחורה הזאת, זה כזה מטופש."‬
‫"טוב, תקשיב, תן לי נשיקה. אני אוהבת אותך.‬
‫אוקיי, בסדר. לילה טוב.‬ ‫אני אוהבת אותך, בסדר? לילה טוב."‬
‫גברים, אתם הולכים לישון עם אנרגיה שונה.‬
‫"כן, הראתי לה מה זה, נכון?‬
‫אוקיי.‬
‫היי, מותק?‬
‫את ישנה, מותק?"‬
‫"כן, אני ישנה."‬
‫סקס נאגטס שיכור…‬
‫אבל אני חייב לפרגן לנשים.‬
‫אתן יוצאות מתי שאתן רוצות,‬ ‫אתן לא מבקשות רשות מאף אחד.‬
‫"תקשיב, מותק, אני נוסעת לאיביזה,‬ ‫נתראה בסוף השבוע הבא." וזהו, יצאתן,‬
‫הלכתן.‬
‫לא אכפת לכן, אתן לא מבקשות רשות מאף אחד,‬
‫אתן פשוט הולכות.‬
‫אפילו האופן שבו אתן יוצאות לבלות‬ ‫השתנה לגמרי,‬
‫אלוהים אדירים, אתן כבר לא יוצאות בלילה,‬
‫הקטע החדש שלכן זה בראנץ', אלוהים אדירים.‬
‫נשים, אתן מתות על בראנץ'!‬
‫גבירתי, יצא לך ללכת לבראנץ'?‬
‫תראו אותן, "אם יצא לי להיות בבראנץ'?‬ ‫אני הולכת לאחד מחר."‬
‫נשים, אתן מתות על בראנץ'.‬
‫גברים, אני לא בטוח שאתם מבינים‬ ‫מה קורה בבראנץ'.‬
‫אתם יודעים איך זה,‬ ‫15 בנות מגיעות לבראנץ',‬
‫15 בנות, כן? כולן בתכנון,‬
‫ואפילו בחבורות של בנות…‬ ‫בנות, אתן יודעות איך זה,‬
‫15 בנות בחבורה, אבל בפועל,‬ ‫רק שתיים או שלוש מהן חברות קרובות שלכן,‬
‫השאר הן סתם בנות שאתן לא מכירות,‬
‫אבל אתן צריכות את כל הבנות האלה‬ ‫כדי לקבל שולחן טוב.‬
‫אתן יודעות, אתן אפילו מסוכסכות‬ ‫עם חלק מהבנות האלה כבר ארבע שנים‬
‫והבחורה הזאת אפילו לא יודעת‬ ‫ששילמת לה על המונית לפני ארבע שנים,‬
‫וכל פעם שאת רואה אותה, את פאסיב-אגרסיב.‬
‫"שלום, הכול טוב, שרה?‬ ‫אני רואה שהסתדרת עם להגיע הנה, נכון?‬
‫כלבה מזוינת, אני לא אוהבת אותה.‬ ‫אני בכלל לא אוהבת אותה."‬
‫"זה רק ארבעה פאונד."‬ ‫-"זה לא הכסף, זה העיקרון!"‬
‫גברים, אתם לא מבינים‬ ‫שכשנשים הולכות לבראנץ',‬
‫כל הקטע מבחינת הנשים זה התמונות.‬ ‫נשים, אתן מתחרפנות עם התמונות.‬
‫יש לכן פוזות מוזרות.‬
‫מה הקטע של הפוזה הזאת,‬ ‫כשאתן עומדות כאן והרגל שלכן שם?‬
‫מי אתן, כריסטיאנו רונאלדו בבעיטה חופשית?‬ ‫מה הקטע?‬
‫אבל בנות יוצאות מגדרן‬ ‫בשביל לצלם בנות אחרות. הן משתגעות לגמרי.‬
‫"מותק, תצלמי אותי." והן מתחרפנות.‬
‫אני לא יודע אם ידעתם, אבל כשלוחצים‬ ‫לחיצה ארוכה במצלמה של האייפון,‬
‫זה מצלם איזה עשרת אלפים תמונות בבת אחת.‬
‫"פשוט תזוזי, תתקדמי לעבר האור‬ ‫ותזוזי, בסדר?" והיא כזה…‬
‫את במונית עם חברה שלך,‬ ‫מחפשת את התמונה המושלמת מתוך עשרת אלפים.‬
‫את מוצאת את האחת, חותכת אותה,‬ ‫שמה עליה פילטר עם אפקט חמים,‬
‫וזה עולה לאינסטגרם.‬
‫ואז את פוגשת את כל שאר הבנות,‬
‫כל הבנות חוברות זו לזו.‬
‫"אל תיכנסי בלעדיי, חכי לי."‬ ‫כולכן נפגשות שם.‬
‫"שלום, הכול טוב, יקירה? מה שלומך?‬
‫שלום, מותק, אני אוהבת אותך.‬ ‫שלום, מה שלומך, הכול בסדר?‬
‫שרה. כלבה.‬
‫היוש, שלום, הכול טוב? מה שלומך? היוש.‬
‫היוש! היוש! היוש!‬
‫נשים מתות על המילה "היוש".‬
‫גברים, אנחנו לא יכולים להשתמש‬ ‫במילה "היוש", אסור לנו.‬
‫אין לנו את הקול המתאים כדי להשתמש ב"היוש".‬
‫אתם מדמיינים לעצמכם? אתם והחבר'ה?‬
‫"מה קורה, גארי? היוש! היוש!‬
‫היוש!"‬
‫כל הבנות שם, 15 בנות בשולחן אחד,‬
‫וככל שאתן שיכורות יותר, כך התמונות משתנות.‬
‫"קדימה בנות, בואו נצלם בומרנג!"‬
‫למה כשאתן מצלמות בומרנג באינסטגרם,‬ ‫אתן עושות את מה שיקרה בבומרנג?‬
‫"קדימה בנות, צריך לעשות משהו לבומרנג.‬ ‫מוכנות? אחת, שתיים, שלוש…‬
‫יש בנות שבכלל לא מוכנות לבומרנג,‬
‫הן סתם מופיעות לך ברקע של הבומרנג…‬
‫"יצאתי ממש מכוערת, אל תעלי את זה!"‬
‫"לא, אני מעלה את זה,‬ ‫זהו, זה כבר באינסטגרם."‬
‫ואז אתן מתחילות לשתות כדי לתפוס ראש, נכון?‬
‫עכשיו אתן שיכורות,‬
‫ואתן יודעות מה קורה אז, גבירותיי?‬
‫כשאתן משתכרות, אתן נעשות כל כך מעצבנות,‬
‫שמתן לב לזה?‬
‫לא נראה לי ששמתן לב.‬
‫אתן נעשות כל כך מעצבנות,‬
‫ומה בא לכן לעשות‬ ‫כשאתן נעשות שיכורות ומעצבנות,‬
‫כשאתן מנסות לתפוס ראש?‬ ‫אתן מנסות להשתכר עוד יותר?‬
‫לא, אתן מחליטות לבדוק מה קורה איתנו.‬
‫נכון? אחר הצוהריים, תעזבי אותי בשקט,‬
‫אני משחק ב-Call of Duty, תעזבי אותי בשקט.‬
‫אני משחק ב-Call of Duty אחר הצוהריים,‬ ‫תעזבי אותי בשקט.‬
‫אני אהיה כן איתכם,‬
‫כשאנחנו יוצאים עם החבר'ה,‬ ‫לא בא לנו לבדוק מה קורה איתכן. לא בא לנו.‬
‫גברים, אתם יודעים איך זה‬ ‫כשמנסים לבדוק מה קורה עם האישה.‬
‫"אחי, אל תעשה את זה.‬
‫אחי, היא תהרוס את הכיף‬ ‫ותגיד לך לחזור הביתה."‬
‫"טוב, אני לא אעשה את זה."‬
‫אני משחק ב-Call of Duty באינטרנט‬ ‫עם החברים שלי אחרי הצוהריים,‬
‫עם אנשים מכל רחבי העולם,‬
‫ואת רוצה להתקשר אליי מהבראנץ'‬ ‫כשאת שיכורה ומעצבנת?‬
‫"שלום!‬
‫שלום!‬
‫שלום, האם אני מדברת עם הנקבה הקטנה שלי?‬
‫שלום!‬
‫"מותק… מותק…‬
‫מותק, אני משחק עכשיו ב-Call of Duty.‬
‫מה קרה?"‬
‫"אתה משחק Call of Duty?‬ ‫בטח, בסדר, 'אני חייל במשחק'.‬
‫בסדר.‬
‫חייל ממש.‬
‫אז מה אתה עושה?‬ ‫מה קורה במשחק הזה, Call of Duty?‬
‫מה קורה שם? מה קורה בדבר הזה?"‬
‫"מותק, אני מנסה לומר שאני לא יכול לדבר‬ ‫כי אנחנו עומדים להיכנס לגולאג,‬
‫אז אני לא ממש יכול לדבר עכשיו."‬
‫"אז אני אומרת שיילך לעזאזל הגולאג המזוין.‬
‫תקשיב, אני בבראנץ', כן?‬
‫בסדר…‬
‫לא, פרוסקו עושה לי גזים,‬ ‫את יודעת את זה, שאניס.‬
‫אז תקשיב,‬
‫אני פה, ואני לא אשקר,‬ ‫אני קצת שיכורה, כן?‬
‫ואתה יודע משהו?‬
‫כן! כן! כן!‬
‫זה משקה 'דום פרייר'…‬
‫אני יכולה לומר משהו?‬ ‫אני קצת שיכורה, אבל אתה יודע משהו?‬
‫אני חרמנית, אתה יודע את זה, נכון?‬
‫אז מה אתה אומר, מר Call of Duty?‬
‫מה אתה אומר? אתה מתכוון לפוצץ אותי מאחורה?‬
‫אתה תעשה את זה?"‬
‫"מותק, אפשר לחזור אלייך עוד מעט?‬
‫המשחק עומד להתחיל,‬ ‫אני עומד להיכנס לגולאג."‬
‫"אז אתה משחק ב-Call of Duty?‬
‫בסדר, חתיכת נקבה קטנה, טוב, בסדר.‬
‫רגע, חכה שנייה, חתיכת נקבה, רד מהקו.‬
‫חתיכת מטומטם.‬
‫איזה מטומטם."‬
‫אז אתן שיכורות, אלוהים אדירים,‬ ‫אתן שיכורות,‬
‫ואתן עומדות לגמרי לתפוס ראש,‬
‫ויש שיר אחד שגורם לכן לאבד את זה לגמרי,‬
‫כולל כל העכבות שלכן.‬
‫"אני לא מאמינה!‬
‫אלוהים אדירים, זה השיר שלי.‬
‫אני רק אוריד את העקבים, אלוהים אדירים.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫לא, אל תעודדו אותי!‬
‫בעצם תמשיכו.‬
‫לא, אני לא יכולה לעשות את זה,‬
‫אלוהים אדירים, אני לא יכולה,‬ ‫אני כל כך שיכורה.‬
‫אלוהים אדירים, אל תצלמו אותי.‬ ‫תצלמו אותי בסתר, טוב?‬
‫אלוהים אדירים, לא, אני לא יכולה.‬
‫אלוהים אדירים, אני אעשה את זה.‬
‫כן!‬
‫כל הבנות מפליקות לה, "זאת הכלבה שלי!‬
‫אמרתי, 'זאת הכלבה שלי'!‬
‫תעלי על השולחן! כן!"‬
‫ואז הבעלים מגיע, "לא לא לא!‬
‫רדי מיד מהשולחן! רדי מיד מהשולחן המזוין,‬ ‫כי אנחנו נאבד את הרישיון!‬
‫רדי מהשולחן!"‬
‫"מה זאת אומרת, 'רדי מהשולחן'?‬ ‫ אתה יודע כמה כסף הוצאתי פה?‬
‫ואתה רוצה שאני ארד מהשולחן?‬
‫יודע מה? לך תמצוץ לאימא שלך, חתיכת נקבה!"‬
‫תקשיבו, כשאני אומר "לך תמצוץ",‬ ‫אתם אומרים "לאימא שלך!"‬
‫לך תמצוץ…‬ ‫-לאימא שלך!‬
‫כשאני אומר "לך תמצוץ",‬ ‫אתם אומרים "לאימא שלך!"‬
‫לך תמצוץ…‬ ‫-לאימא שלך!‬
‫לונדון, תודה רבה שבאתם הערב!‬
‫תודה רבה.‬
‫אני מעריך את זה מאוד,‬ ‫תודה רבה.‬
‫זאת הייתה אחת מההופעות הכי אהובות עליי‬ ‫אי פעם, אז תודה רבה לכם, תודה.‬
‫תרגום כתוביות: נעה אביטל‬