Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
There's Mo to life!
Mine damer og herrer, en varm velkomst til
Mo Gilligan!
Når jeg sier "Mo", sier dere "Gilligan!"
-Mo! -Gilligan!
Når jeg sier "Mo", sier dere "Gilligan!"
-Mo! -Gilligan!
Ro dere ned, er dere snille. Sett dere!
Ja! Det var fantastisk. Jeg følte meg som en rapper.
Å, faen. Fantastisk.
Det er så fint å være her.
Stand-up er min første kjærlighet.
Jeg driver med TV nå, og jeg elsker det.
Jeg føler at de fleste vet om meg
spesielt fra videoene.
"Julie! Hent et par bokser."
Se på dere. "Ja, det var derfor jeg kom. Fortsett slik.
Fortsett slik."
Vet dere hva som er sprøtt med videoene? Det er fire år siden,
men jeg er alltid klar.
For noen uker siden, hadde jeg mageknip.
Jeg hadde vondt i magen.
Du vet når du er på do, og alt flyr ut?
Alt irriterer deg når du er på do, som:
"Få av denne jævla sokken!"
Jeg måtte på sykehuset, og jeg følte meg ikke bra.
En fyr sa: "Hei! Et par bokser!" I dette desperate øyeblikket, sa jeg:
"Julie, kom med blodvogna."
Jeg var klar.
Noen ganger siterer folk ting som jeg helt har glemt.
Jeg var på dyrebutikken og kjøpte noe til hunden min.
Denne gutten ser på meg, og jeg ser på gutten:
"Hva faen glaner du på?"
Plutselig sier gutten:
"En Peppa Pig, en svart Peppa Pig"
Jeg bare: "Hvem er denne rasistiske fireåringen?
Jeg sparker deg i trynet, Oliver."
Og så: "Faen, Netflix. Sorry. Reis deg, Oliver.
Reis deg. Slutt å gråte. "
Selv TV, jeg gjør sånt nå, jeg driver med showbusiness.
Det er det de kaller det, showbusiness.
Ingenting er som showbusiness,
og dette er fortsatt nytt for meg.
Noen ganger mister jeg meg selv.
Jeg var på frokost-TV forleden.
Tenk dere. Jeg, på frokost-TV.
De bare: "Mo, vi kutter til pause."
De sa: "Mo, vi kutter til pause." Noen i øret mitt: "Kutt til pause."
Jeg bare: "Vi sees etter pausen." Jeg skulle til
å vise pistolfingre, ja,
på frokost… Dette er en veldig pistolaktig pistolfinger.
Jeg har til og med den ekstra store hanen.
Ja?
Jeg tenkte: "Jeg er ferdig."
Kan dere se for dere overskriftene når jeg gjør det på TV?
"Mo Gilligan, venn av Raheem Sterling og Stormzy,
skyter det britiske folk."
Med et bilde av Saka uten grunn. Han gjorde ingenting.
Saka gjorde ingenting.
Vitneforklaringer:
"Jeg spiste frokost, og han skjøt meg faen meg.
Han skjøt meg. Med nakkekrage på."
Jeg liker å være på TV.
Bli hentet av en sjåfør:
"Hallo, sir." Åpner døra for meg.
Det er sprøtt. Jeg har på hettegenser og joggebukse.
Så kommer du dit.
Navnet ditt står på døra, det er din dør med ditt navn.
Noen ganger får du gaver.
Så på mine, sa: "Jaggu!
Som jul og sånn." Ja, hver gang.
Det er sant, folkens, du får gaver. Det er blomster der.
I all hemmelighet tenker jeg: "Ingen døde. Drit i blomstene."
Men du får kanskje bra gaver. De beste programmene gir de beste gavene.
Kanskje til og med et stearinlys.
Ikke et vanlig lys, et fra Jo Malone.
Ja. Kom igjen.
Pomegranate Noir, dere vet hvem dere er.
Men før du havner på TV,
har de en prat med deg.
De ringer deg og snakker om
programmet, hva du har holdt på med.
På TV kan ting endres i siste liten.
En produsent løper inn i garderoben min,
banker ikke, bare stormer inn.
"Hva skjer, Mo?
Stor fan av deg.
'Judith, hent ølen', jeg elsker alt det der.
Vi har en endring i programmet.
Du kommer til å elske dette.
Vi har leid et kostyme, ok?
Det koster ti tusen, men sjekk dette.
Det er ikke et hvilket som helst kostyme. Det er et kyllingantrekk.
Vi tenkte å kle deg i
kyllingantrekket, ikke sant?
Vi tenkte at siden du er svart,
gjør litt grime.
Vi har en greie
kalt kyllingdansen, så vi tenkte vi kunne remikse den."
"Jeg er ingen kyllingdans, de greiene er ikke meg."
"Det blir helt fantastisk.
Jeg vet at du elsker Nando's, vi sees snart."
Han er borte.
På dette tidspunktet er jeg fra meg av sinne.
Jeg bare: "Hva? Kyllingdans?
Gi faen i det. Jeg danser ingen kyllingdans."
Drit i kyllingdansen, og drit i disse blomstene."
"Drit i lyset også."
Jeg er rasende.
"Kyllingdansen i en kyllingdrakt? Meg?"
Når slike ting skjer,
er det to personer jeg liker å kalle fiksere.
Den ene er moren min, men hun forstår ikke showbusiness.
Jeg sier: "Mamma, kan du tro dette?
De vil at jeg skal danse kyllingdansen i kyllingdrakt."
Mamma sier: "Åh!
Får du betalt?"
"Hva? Det er ikke poenget.
De vil at jeg skal danse kyllingdansen i kyllingdrakt."
"Bra, hvis du får betalt, får jeg nytt kjøkken."
Hva faen, unnskyld, hvem?
Den eneste som forstår showbusiness, er manageren min, Polly.
Jeg har vært med Polly fra begynnelsen,
før jeg hadde suksess.
La meg fortelle om Polly.
Polly er en dame
som flyttet alene til Peckham for lenge siden.
Ja.
Jeg tror ikke dere forstår.
Hun flyttet frivillig til Peckham for lenge siden.
Menn prøvde seg hele tiden.
"Hei, hva skjer?" Polly fant seg ikke i noe tull.
"Hold kjeft, ditt fittehøl."
Hun fant seg ikke i noe tull. Så jeg vet at hun er på min side.
Når slike situasjoner oppstår og jeg må ringe Polly, skjer dette:
"Hei, går det bra, Polly?"
"Ja, nei, jeg har det bra."
"Ja, de ga meg en gave. Ja, de ga meg et lys."
"Ja, det er litt ødelagt, på siden."
"Men jeg vil ikke skravle høl i hue på deg.
De vil gjøre noe nytt på programmet som de ikke nevnte.
De vil ha meg i kyllingdrakt
og få meg til å danse og sånt.
"De nevnte også grime,
og fyren sa jeg liker Nando's og sånt."
"Det var det jeg tenkte. Det er veldig rasistisk."
"Ja. Ok."
"Greit, jeg lar deg ordne det."
Det går ti minutter. Programmet begynner om fem minutter.
Så banker det på døra,
det høfligste banket du har hørt fra produsenten som stormet inn.
"Mo?"
"Kan jeg komme inn?"
"Kan"?
"Selvfølgelig. Kom inn, Oliver Twist. Hva er det?"
"Hva trenger du?"
"Vi dropper kyllingdansen.
Vi hadde ikke lyst til det i dag."
Jeg må late som om jeg er sjokkert, som om jeg ikke fikk det avlyst.
"Jaså?
Jøss.
Du tuller.
Oi, da."
"Avlyser dere hele kyllingdansen?
Jøss.
Jeg gledet meg til kyllingbeina
og skanking og…"
"Pokker."
"Hva skal du gjøre? Drakten kostet ti tusen."
"Ja, det stemmer, de vil at jeg skal gjøre det.
De vil at jeg skal bruke kyllingdrakten. Kan du tro det?"
"Jøss, det er sprøtt."
"Uansett, vi sees på settet."
"Sug mora di. Ha det bra. Fred."
Om…
Kyllingdansen.
Det skjer ikke. Jeg vil ha en BAFTA. Jeg danser ikke kyllingdansen.
Ja, seriøst.
La meg snakke fra levra, dere har fulgt meg fra begynnelsen.
Livet har ikke alltid vært showbusiness. Noen ganger har jeg vært blakk.
Veldig blakk.
Har du vært så blakk at du ber?
Du er ikke religiøs engang,
du begynner å be, men du vet ikke hvordan.
"Ja…
Jeg vet ikke hvem som er der, Buddha, en av dere.
Jeg trygler deg.
Om du kan, Far,
gå gjennom dødens skygge
og finne et tegn på penger for meg…"
Selv når du forhandler med Herren,
ja… Det gir ikke mening.
"Hvis du finner et tegn på penger,
lover jeg å aldri mer banne."
Hva?
Skikkelig blakk.
Den første jobben min var i butikk.
Alle burde jobbe i butikk. Det er et overgangsritual i livet.
Alle burde prøve å jobbe i butikk.
Min første jobb var faktisk på Jo Malone.
Jeg jobbet i Westfield på åpningsdagen.
Da den åpnet i Shepherd's Bush? Det er det de kaller det i Vest-London.
"La oss dra til Shepherd's Bush. La oss. "
Folk fra Vest-London sier ikke det.
Folk fra området sier: "Hva? Nei, det heter Bush."
Før Westfield, var det ingen gjetere nær busken,
er det jeg prøver å si.
Jo Malone var på et sted kalt The Village,
med alle snobbebutikkene, som Louis Vuitton, Gucci.
Det gikk et rykte om at på Westfields åpningsdag,
gir de gratis gaver.
Det stemmer, de trodde de kunne gå til Louis Vuitton
og si: "Louis og Vuitton, gi meg fem gratis belter.
Gi meg fem gratis."
Bare min første dag i butikken. Jeg har hatt opplæring og lest brosjyrene.
Jeg prøver å lære om merket.
Mamma sa: "Det er din første dag, du må være presentabel."
Jeg hadde svart skjorte, bukser og sko.
Jeg tenkte: "Jøss, jeg er klar."
Når jeg skal til å gå ut i butikken, sier sjefen: "Nei, ta dette."
Hun ga meg et forkle.
"Er dette en jævla jernvarehandel? Hvorfor har jeg på meg forkle?"
Og jeg, som var ung og naiv, sa "Nei.
Jeg må gjøre forkleet litt løst og kult."
Sjefen sa: "Nei, vi har standarder."
Hun strammet forkleet.
Jeg var i butikken med timeglassfigur, dere.
En mann gikk forbi: "Hei der, Shakira, hoftene lyver ikke."
Fy faen.
"Fantastisk rumpe, gutt."
"Råfin rumpe, kompis."
Så jeg er i butikken.
Tenk dere, jeg var i butikken
og sjefen sa til meg, "Din jobb er å hilse på kundene."
Jeg måtte bytte kode. Alle kodeveksler.
Du må kodeveksle uansett hva du jobber med.
Hva heter du, min venn?
-Anton. -Hva er jobben din, Anton?
-Snekker. -Snekker! Jøss.
Flott jobb. Du kodeveksler sikkert ofte.
Du chiller med gutta:
"Det var det jeg sa. Kanskje jeg stikker ut på lørdag."
"Hallo?"
"Hei, ja."
"Ja. Ok."
"Kan jeg lage en gyngehest? Ok."
"Ja."
"Trenger du den førstkommende fredag?"
"Greit. Ja, vi sees på fredag."
"Ok, ha det. Ja."
"Jeg lager faen meg ingen jævla gyngehest.
Faens pikk."
Så jeg måtte kodeveksle.
Sjefen sa at jeg skulle hilse på kundene da de kom inn.
Dere kan tenke dere stemningen i butikken. Det luktet godt.
La meg fortelle litt om Jo Malone.
De selger fuktighetskremer, dufter, dusjsåper.
De har en dusjsåpe som er så stor.
Den koster 15 pund.
Jeg brukte en dråpe om dagen.
Ikke sant?
Ikke misforstå, jeg stjal den, men jeg brukte en dråpe om dagen.
Det var alt jeg måtte gjøre, hilse på kundene,
med jobbstemmen min.
"Hallo, går det bra? Hallo, frue."
"Hallo, god ettermiddag, frue, går det bra?"
Britene gjør dette når vi kommer inn fra kulden. "Alt bra?"
"Kaldt der ute, ikke sant?"
"Ja, det er ganske kaldt."
"Kom inn hit. Kom inn, din tullebukk."
"Kom inn hit."
Noen ganger ignorerer folk deg.
"Hallo, går det bra, frue?
Nei? Ok. Ja vel."
"Da står jeg bare her borte og drar til helvete, helt greit."
Så kom det inn en svart mann.
Jeg tenkte "Se her. Dette er min sjanse til å selge,
konvertere en kunde som ikke er vant til merket."
Han gikk inn i butikken.
"Fy faen, dette er fint."
"Ok."
"Det er som et jævla spa her."
"Ok."
"Tester? La meg teste denne."
"Jeg liker den der."
Så jeg gikk til ham.
"Hei, sir, går det bra? Alt bra der?"
"Yo, hvorfor snakker du som Geoffrey fra Fresh Prince?"
"Duften du har der, er vår signatur.
Det er faktisk limebasilikum og mandarin.
Den inneholder saftig lime.
Så har du knust basilikum.
Og så får du et hint av mandarin.
Lukter du det?"
Når du jobber i en butikk, lyver folk uprovosert.
"Ja, det er faen meg mye mandarin."
"Jeg liker denne, bror."
"Hvor mye for dette, min bror?"
"Jeg liker denne. Jeg føler denne. Hvor mye? "
"Ok, sir, den der er en 50 milliliter.
Den koster 59 pund. Ja.
"Femtini pund?
Ok, greit."
"Hvor mye for den store, kompis?"
"Den store, det er en 100 milliliter
så du får dobbelt så mye eau de toilette."
"Hva mener du med toalett? Hva snakker du om, bror?"
"Denne koster 140 pund."
"En-førti? Ok."
"Greit, det er litt sykt."
"Ok."
"Så du sier at denne er 140 pund og den der er 59?"
"Ja."
"Jeg stammet ikke, så ja."
"Ok."
"Greit, men hør på meg, ok?"
"Hør her, jeg kjenner deg ikke og du kjenner faen ikke meg.
Så drit i alt dette, greit? Hør hva jeg sier til deg.
Jeg skal faen meg stjele denne.
Hva faen sier du?"
"Ikke stjel den. Jeg fikk jobben i dag.
Det er min første dag. Vær så snill.
Seriøst, hvorfor vil du stjele den?
For til syvende og sist, når du ser ut som meg og jeg som deg,
vil de tro at vi planla det og at du er en venn av meg."
"Vil de diskriminere meg også?
Nei, faen heller, jeg tar den.
Jeg kjenner deg ikke. Jeg tar den.
Om noen stopper meg, slår jeg dem ned."
"Så du sier at du skal gå ut av butikken,
og slå ned alle som er i veien?"
"Ja, jeg driter i dette Bugzy Malone-merket."
"Så du skal stjele den?
Hør, hvis du skal stjele den og løpe ut butikken og ta en,
hør hva jeg sier.
Ta en til meg også."
Jeg luktet fantastisk på jobben neste dag.
Men hva har vi på alle arbeidsplasser?
Vi har våre venner og kollegaer.
Vi oppfører oss forskjellig.
Med vennene dine, har dere godmodig erting.
Jeg jobbet med en fyr, Dwayne. Han var som meg.
Vi hadde vår egen greie. "Hva skjer?
Min venn Dwayne, står til?
Glad i deg, kompis."
"Mo Gilligan, skjer'a, kompis?"
Noen ganger prøvde kollegene å bli med.
"Hva skjer? Ikke glem meg, Peter.
Jeg liker denne fyren."
"Hold kjeft, Peter, ikke gjør det igjen. Vi banker deg på pauserommet."
Dere har venner og kolleger,
og i midten, øverst, vet dere hva dere har?
Dere har butikksjefer.
Jeg skal bruke et ord jeg ikke bruker ofte, men vet dere hva?
Alle butikksjefer
er fitter, det er sant.
Der sa jeg det. Jeg bryr meg ikke.
Jeg sa det.
Er det noen butikksjefer her i kveld?
Din jævla fitte. Hold kjeft.
Nei, jeg fleiper. Nei, jeg fleiper ikke. Faen ta ham.
Vet dere hvorfor?
De vet ikke om de vil være din venn eller fiende.
Noen ganger finner de på ting som ikke er i butikkreglene.
Jeg og Dwayne snakker om når vi får betalt.
Vi prater og later som om vi bretter klær.
Det er ingen i butikken.
"Hva sier du om lørdag, for selvsagt
vil jeg gå ut, og vi får betalt på fredag."
Sjefen kommer bort og ser all moroa:
"Greit, slutt med dette. Ok."
Mo, kan du gjøre noe?
Kan du stå i vinduet og vinke til kundene?"
"Hva?"
Så vil de være vennen din,
på et sted der jeg ikke vil ha venner.
Vet dere hvor det er? Pauserommet.
Jeg vil ikke ha venner.
Det er uka før lønningsdagen.
Det er Tupperware-uka.
Jeg bruker endelig de kinesiske gjenvinningsboksene.
Jeg har ikke fått lønn.
Jeg har ris og erter i én, jeg har oksehale i en annen.
Jeg har til og med salat i en boks.
Jeg har hodetelefonene på.
Jeg har en time. Jeg får ikke betalt for dette.
Ikke snakk til meg. La meg være.
Men hvem kommer og vil være vennen min? Sjefen.
"Hva er det?"
"Det lukter fantastisk."
Hva er det? Hva har du der, kompis? Hva er det? "
"Dra til helvete."
"Så, ok…"
"Dette er ris og erter."
"Å! Hørt mye om de der, risen og ertene."
"Herregud, jeg har hørt om de der. Ris og erter. Fantastisk."
"De ser ikke ut som erter."
"Ok."
Hva er det? Jeg har aldri sett det."
"Hva i helvete er det?"
Hva er det? Hva faen er det? Hva er det?"
"Fortell meg hva det er."
"Kan du slutte å peke på maten min?"
"Dette er oksehalegryte."
"Hva?"
"Unnskyld, okse-hva?"
"Dette er oksehalegryte."
"Oksehale? Vent litt."
"Oksehale?"
"Det har jeg aldri sett på Waitrose."
"Oksehale?"
"Vent, la meg forstå dette, Ainsley Harriott."
"Du sier…"
"Du sier at det er halen til oksen, er det det du sier?"
"Er det det du sier nå?"
"Nei, det er en jævla hestepenis. Hører du ikke etter?"
Men vi kan alle pauserommets internasjonale regel.
Ikke ta med mat som lukter.
Samme hvem du er, ikke lag stank på pauserommet.
Dette er et fellesområde. Alle må spise her inne.
Men noen bryr seg ikke.
Jeg pleide å jobbe med en flott dame, Yulka, hun var snill.
Men hun var en av de som klager på alt.
"Står til, Yulka, alt bra?" "Nei, ikke så bra."
"Faen heller. Hva er problemet?"
"Mannen min dro."
"Å, nei, det var leit å høre."
Og jeg skal være ærlig, lunsjen hennes fikk rommet til å stinke.
Jeg prøver å være høflig,
men noen eier ikke filter.
Folk som Dwayne kom inn og sa det han tenkte.
"Hei, har noen av dere saksa?"
"Faen heller!"
"Nei!
Det stinker! Nei, det stinker!
Har dere skravlet her i denne grusomme stanken?
Nei, det er ekkelt."
Jeg prøver å se på ham: "Dwayne…"
"Dwayne, Yulka har det vanskelig.
Mannen hennes dro."
"Selvsagt dro han, med denne jævla stinkematen.
Jeg hadde også dratt."
Hele pauserommet stinker.
Men vi vet alle hvorfor vi er på jobben: for pengene.
Ingen er der for moro skyld. Det er for pengene.
Selv jeg, som 18-åring, da jeg fikk min første lønning.
Herregud.
Selvsagt løy jeg på CV-en. Alle lyver for å få sin første jobb.
Jeg hadde ingen erfaring.
"Har du jobbet noen steder?"
-"Ja." -"Hvor jobbet du?"
"Woolworths. Ja."
"Noe mer?"
"Dixons."
Om stedet var stengt, hadde jeg jobbet der.
Du vet ikke engang… "Hvor mye kan du jobbe?"
"Fem hundre tusen timer."
Så venter du bare på lønna.
Noen ganger er du så ivrig at du sjekker klokka 23.58.
Klokka 23.58 på en torsdag, på nettet.
"Hva? De har ikke betalt meg ennå.
Nei, faen.
Jeg stjeler alle lysene i morgen."
"Nei, det går ikke."
Noen ganger må du til minibanken,
klokka ett om natta.
Du er vettskremt i hovedgata.
Du har nøklene mellom fingrene, i tilfelle.
Om noen narkomane prøver seg…
Men det er herlig å tjene sine egne penger.
Jeg glemmer aldri den følelsen. Herregud, å gå til en minibank,
stikke kortet inn og se penger jeg har tjent selv…
Jeg føler at hele greia skjedde i sakte film.
Vet dere hva som er morsomt med… Takk.
Vet dere hva som er morsomt? Dere ser på meg som…
"Ja, skikkelig storkar, vi skjønner, du fikk lønn.
Få opp farta. Bli ferdig med dette."
Du unner deg alltid noe.
Jeg husker at jeg unte meg et par Air Max 95 joggesko.
Vi pleide å kalle dem 110-ere, fordi de kostet 110 pund.
Så måtte jeg lyve til mamma… "Disse er veldig fine."
Jeg åpner dem nær mamma. "Disse er fine om vinteren." Vinteren?
Vi bor i Sør-London, ikke Alaska. Hva feiler det deg?
"Veldig fine.
Hvor mye koster disse?"
"Tretti pund."
Selv da synes mamma det er dyrt. "Tretti pund?"
"Kunne fått fine gymsko for det." Gymsko?
Det er ikke gym i fjerdeklasse. Hvem bruker gymsko?
Alt er billigutgaven i denne livsfasen,
selv lommeboka. Du har ikke en fancy lommebok.
Du har den ræva Nike-lommeboka. Den med borrelås, på puben.
"Lyst på en drink? Jeg betaler." Med den lyden…
Du har ingen kort, folketrygd,
bonuskortet til moren din, bibliotekkort…
Og en pinglete glidelås som ikke virker.
"Hvor mye?" "To pund." "Jeg betaler."
Livet er fint når du tjener penger.
Den verste delen av livet mitt var fra 15-17, da jeg ikke hadde penger.
Jeg kunne ikke jobbe.
Du bryr deg bare om å skaffe penger.
Fra bestemor, bursdager, du ser bare etter pengene i kortet.
"Hallo, ingen penger.
Håper du dør, besta. Dra til helvete. Håper du dør i kveld.
Håper mannen med ljåen tar deg.
Ingen penger der."
"Du arver etter meg." "Jeg håper du dør i kveld, ok?"
Det er ingen penger i kortet.
Du bryr deg bare om å skaffe penger.
Jeg husker mamma sa: "Mo, hør her,
gå til butikken. Her har du fem pund.
Kjøp en pose ris.
Jeg må jobbe tidlig, kjøp frokostblanding eller noe.
Behold vekslepengene."
Hva? "Behold vekslepengene"?
Hva?
Behold vekslepengene for fem pund?
Vekslepengene behold?
Jøss.
Jeg hørte ikke mer enn det.
"Behold vekslepengene."
På vei til butikken:
"Behold vekslepengene."
Vekslepengene jeg kan beholde.
Jeg får vekslepengene. Forstår dere?
Kom til butikken, hodet er tomt.
"Ok, hva må jeg kjøpe?
Hva må jeg kjøpe?
Jeg må kjøpe noe til meg selv, for jeg får vekslepengene.
Ok. Greit.
Jeg tror det var dette hun ville ha."
Så fikk jeg beholde 2,50 pund.
Jeg tok et pund, sparte det til dagen etter,
og hadde 1,50 pund å bruke i butikken.
Vet dere hvor mye 1,50 pund er?
Noen ting jeg så på, brydde jeg meg ikke om.
Ting jeg alltid ville ha: "Vil ikke ha Wham."
"Nei, ingen løkringer. Nei, drit i sjokoladen."
Jeg gikk til fryseren, åpnet den, og vet dere hva jeg tok?
En Magnum.
Herregud.
En Magnum. Samme hva folk sier,
Magnum er den beste isen du kan kjøpe.
Den kommer i fin folie, i lufttett emballasje.
Selv måten man spiser en Magnum på?
Jeg tok den lange veien hjem. Jeg slukte Magnumen.
Jeg spiste litt fra siden,
for det er slik du begynner.
Det som skjer når du spiser fra siden, når du snur den denne veien, ok?
Bryt av denne på venstre side,
så det sitter fast små sjokoladeflak, ikke sant?
Ta sjokoladeflakene, spis dem…
Og gjett hva? Sjekk dette.
På høyre side er det et sjokoladeflak til
på siden av isen.
Ta av det også. Spis det, nyt det.
Sluk den glatte, saftige isen.
Og når du tror du er ferdig, er det mer igjen. Vet du hvorfor?
Det sitter små sjokoladestykker fast på trepinnen.
Jøss!
Nyt dem!
Så god at du til og med vil spise pinnen.
Kom hjem, følte meg forynget.
"Vær så god, mamma. Her er det du ba om."
Mamma så på meg og lo.
"Ok. Greit.
Du er morsom. Greit."
Jeg ser på henne…
"Ja, jeg skal bli komiker, så…"
"Hva er morsomt? Ok."
Nå innså jeg at mamma ler når hun blir sint.
Men jeg synes faktisk det er morsomt.
For du begynner å se at mamma blir sintere.
"Ok.
Jeg sendte deg til butikken med fem pund,
og du kjøpte dette?
Du må tro jeg er
en jævla idiot!
Sier du at du kjøpte jævla Rice Krispies?
Er det det du sier? Hva ba jeg deg om å kjøpe?
Jeg sa ris og frokostblanding,
og du kom tilbake med Rice Krispies.
La meg spørre deg om dette.
La meg spørre deg om noe.
I går kveld krydret jeg kylling, og vi skulle spise den til middag.
Hva skal vi ha med den?
Se på meg og si hva vi skal ha med kyllingen."
"Kanskje vi skal ha
Rice Krispies?"
"Ok, jeg skal ikke lyve, Dere unger kommer til å få meg fengslet i dag.
Jeg havner i fengsel for disse jævla ungene i dag.
Jeg er så sint. Jeg er så skuffet over deg.
Hvor er vekslepengene?"
"Jeg vet ikke hvor… Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke, mamma, jeg vet ikke hvor de er."
Nå som du blir avhørt, vet du hvem som vil bli involvert?
Småsøsken. De vil involvere seg.
De vil be om ting når de ikke bør be moren om noe.
Trikset er å spørre mamma når hun snakker i telefonen,
ikke når hun er rasende.
Men de hopper inn, disse søsknene dine.
"Hallo, mamma. Hei, mamma! Jøss!
Hallo, Rice Krispies! Peppa Pig! Mamma, kan jeg få Rice Krispies?"
"Dere unger bør fjerne dere,
før dere blir knast som frokostblanding. Unna!
Kom dere vekk nå!
Jeg liker ingen av dere. Kom dere vekk!"
Du trøster broren din: "Det går bra, ikke vær redd. Mamma er glad i deg."
Lillebror: "Jeg gjorde ingenting!"
"Hvorfor blandet du deg?
Du blander deg alltid."
"Jeg ville bare ha Rice
Krispies!"
"Hvorfor blander du deg alltid?
Visste du at du er adoptert?"
"Nei, det er jeg ikke!"
Det er det de gjør med småsøsken. "Du er det.
Milde himmel, se på tærne!"
"Nei!"
"Vi har ikke slike tær." "Jo, det har vi!"
Men jeg måtte flytte ut.
Jeg flyttet inn med kjæresten. Det var en opplevelse.
Å bo sammen, setter forholdet på prøve.
Dere nyforelskete, dere er drittsekker.
Dere vet ingenting.
Dro på ferie sammen? Dere kjenner ikke hverandre.
Dere kjenner hverandre når dere bor sammen.
For eksempel interiørdesign.
Karer, dere kan ikke kjøpe noe.
Kvinner elsker interiørdesign. De er alle Carol Smillie innerst inne.
Dere har drømmehusene på Pinterest.
Vet dere hva kvinner vil ha? De vil ha et kjøkken…
Et kjøkken med en øy.
Det er det de vil ha.
Ja.
Se på dem. "Ja!"
Med marmor? Faen!
Så når du skal på jobb, blir det: "Du er våken, god morgen!"
"Frokost!"
Og karer, vet dere hva deres rolle er?
Dere tar ut søpla. Det er alt.
Ta ut søpla.
Noen ganger prøver dere å få dama til å gjøre det.
"Jeg vil ikke ta ut søpla. Din tur."
"Meg? Ta ut søpla?
Nei! Jeg kan bli drept. "
"Drept?"
"Av hvem, Søppelmorderen?"
Og i husholdningen, kvinner, slutt å gjøre dette.
Slutt å gjøre dette, når dere har snakket på telefonen i tre timer
og legger fra dere telefonen, og vi må gjøre det samme!
Nei!
Ikke faen. Kutt ut!
Ikke faen. Jeg visste det.
Kom igjen, reis deg! Kom igjen.
Kom igjen, kompis. Ikke faen!
Så pinlig. Den siste jenta bare…
Han ved siden av: "Mener du det? Ok, greit."
Beklager om jeg skapte problemer for deg.
Du frydet deg. "Ja! Hver gang."
Alt handler om kommunikasjon. God kommunikasjon skaper et flott forhold.
For akkurat nå, vil alle gå ut.
Vi vil tilbake til normalen etter nedstengningen.
Vi vil ut og feste, gjøre ting vi liker å gjøre,
Og vi kommuniserer ikke.
Jeg har hvite venner. De går ut når de vil.
Jeg blir sjalu.
De bare: "Stace, jeg går ut. Hold kjeft."
De er ute! De er ute på en lørdag morgen klokken 10,
og spiser frokost med gutta.
Klokken tolv går de til bookmakerne.
De gambler. De satser ikke mye, 50 pence.
Innsatser på 50 pence,
vedder på 20 lag som vinner på én dag.
Og ett lag vil svikte dem.
"Tottenham Hotspurs, det er alltid Tottenham. Faen."
Så møtes karene på puben, og det er der det tar av.
Alle gutta ser hverandre: "Hei!"
Hvite folk er de eneste jeg vet om som mobber ved ankomst.
"Hva skjer? Faen, Dino, hva skjer, din feite fitte? "
Alle slår ham i magen. "Hei, tjukken!"
Jeg skal si dere noe.
Vi svarte fornærmer ikke hverandre. Det skjer ikke.
Hva, når vi kommer inn?
"Gwan, hva sier du?
Tyrone med eksemet. Hva sier du?"
"Drit i det. Hvorfor snakker du om de tørre knærne mine?
Ikke gjør det.
Jeg hiver fuktighetskrem på deg."
Så er alle karene der,
og alle de hvite drikker det samme.
"Hva drikker du? En halvliter? Skaff ham en halvliter.
Lille Lee drikker ikke. "Hva drikker du, Lee?"
"Jeg drikker ikke. Jeg er på vannvogna nå.
Jeg går til AA, bra for psyken og helsa. Har det litt vanskelig."
"Men hva drikker du?" "Tranebærjuice."
"Tranebærjuice?
Har du mensen? Gi ham en jævla pint."
"Griner faen meg…
Gi ham en jævla halvliter."
Alle gutta er der og har det gøy.
De slår ut håret.
Mange av disse karene har arbeiderjobber, bygging, snekkere.
Dere kjenner til typen.
Veldig stressende, intense jobber. De slår ut håret.
Disse karene er dobbelt opptatt. De er alltid i trafikken
og krangler med syklister.
"Kom deg ut av veien, jeg brekker beina dine nå, gutt."
Jeg elsker middelklassesyklister. De banner ikke engang. Bare:
"Hvorfor tier ikke du stille med munnen din?"
"Hold kjeft, jeg brekker beina dine." "Nei, jeg har kameraet mitt!"
Han filmer deg, gutt.
"Du er på kamera nå!"
"Kom deg vekk!"
"Bra du har kamera, ellers hadde jeg knust beina dine."
Det kan ikke bare være meg.
Har dere sett syklistene ved lysene,
de foran, de kjepphøye jævlene.
De setter ikke foten ned. De balanserer på sykkelen.
Bare med hjulet, bare…
Venter på grønt lys. Faen ta dem.
Klokka nærmer seg 18. Husk at denne fyren har vært ute siden 10.
Han begynner å bli sliten,
lurer på om han burde dra hjem.
"Jeg tror jeg tar kvelden. Nei, jeg er utslitt.
Ja, jeg må roe meg ned. Jeg må roe meg ned i livet.
Tilbringe litt tid med guttungen min, Archie.
Han er bare seks, men han kommer til å spille for Chelsea.
"Helt sprøtt, ja.
Jeg drar hjem, tilbringer litt tid med dama.
Ja, jeg tror jeg drar hjem. Jeg tror jeg lar det være i kveld."
De trenger ett løft. "Hva? Jeg tar en øl. Ja."
De begynner å snakke med alle i klubben.
Store øyne.
Jeg og tre svarte menn, passer våre egne saker.
"Hva skjer? Vi kjenner ikke hverandre, jeg er en vanlig fyr.
Jeg skjønner ikke hva som foregår."
"God kveld, vi kjenner hverandre ikke. Jeg elsker deg. Ha det bra."
Og de kysser deg!
De kysser deg uten grunn.
Jeg sier til de hvite vennene mine:
"Dere har alltid sprø kvelder på byen.
Hva er den beste utekvelden?" "Det skal jeg si deg."
Den beste utekvelden? En krangel."
Jeg sa: "Hva? Som en slåsskamp? "
De sa: "Ja, elsker å slåss."
Det er derfor jeg liker hvite folk. Når de slåss, er det ingen prating.
"Hva? Vil du ha bank?"
Bang! Skaller til.
Skallet ned, kampen er over.
Tracy bare: "Kutt ut, for faen. Slåss alltid!
Kutt ut! Faen ta deg, Dave!"
"Hold kjeft, sett deg i drosjen!"
Og kampen er ferdig.
Men de er på byggeplassen mandag morgen og overdriver kampen.
Hvite folk har de beste slåsshistoriene du har hørt.
"Fyren kom til meg, en to meter høy Anthony Joshua-tufs,
han kom til meg.
Han har allerede slått, jeg er helt Matrix.
'Din jævel.' Opp igjen.
Bang! Skallet til ham. Seriøst.
Jeg sverger på bestemors grav…
Jeg sverger, nesa hans løsnet faktisk."
"Lille Lee driblet med den. Nesa hans løsnet.
Jeg sverger på bestemors grav."
Forskjellen er at vi svarte ikke liker å slåss. Dere har sett det.
Det er én fyr som spør alle bortsett fra fyren han skal slåss mot.
"Hva? Er han sint? "
"Snakk med ham, for jeg er sint."
"Hvem er han her? Snakk med ham nå!
Vet han hvem jeg er?"
Selv Chantal blir involvert fordi hun kjenner begge.
"Hvorfor må dere alltid slåss hver jævla gang?
Kan ikke ha en god kveld, dere vil alltid slåss.
Nei, dere er ubrukelige, det må dere tåle."
Men Chantal blander seg.
Chantal støtter typen sin. Dere har sett henne etter kampen.
Én sko på, én sko av.
"Hvor er telefonen min?
Jeg trenger telefonen min."
Med ene puppen ute.
"Jeg trenger telefonen min.
Hva? Hva ser du på? Hva?
Hva?"
Så bytter hun til jamaicansk slang.
"Hva glor du på? Jeg kan være slem gyal.
Hva?"
Mennene bare:
"Jeg ser på den puppen, faktisk.
Ser du på puppen hennes? Det gjør jeg også."
Det er alltid én kåt venn.
"Jeg suger gjerne på den puppen nå."
Selv jeg liker ikke å slåss.
Jeg er mer en forsvarer.
Jeg finner måter å forsvare meg på i alle slags situasjoner.
Jeg har for eksempel små håndledd.
Det er farlig for meg. Om noen tar tak i håndleddet mitt, er det over.
Vet dere hva jeg gjør hver dag? Jeg smører armene mine.
I tilfelle noen holder meg,
sier jeg: "Slipp meg, for faen.
Ikke rør disse glatte håndleddene. Slipp meg, kompis.
Hvordan våger du?"
Men jeg har aldri likt å slåss.
Før i tiden avgjorde vi ting med rappekamper.
Vi hadde rappekamp på ungdomsklubben.
Det var det mentorene sa. "Drit i å slåss. Gi det til mikrofonen."
Vi slengte dritt om hverandres mødre på klubben.
Jeg skal vise dere hva vi pleide å gjøre.
Jeg deler rommet i to.
Dere er venstre side.
Ordet deres for kampen, er "ok".
La oss prøve.
Én, to, tre.
Ok.
Ikke så ille.
Stemmen din er dyp, herregud.
"Ok!"
Greit. Nå, høyre side. Dere er høyre side.
Alle på høyre side,
ordet deres blir
"rasshøl." Greit?
Fantastisk. Se på dem.
"Det går bra. Vi trenger ikke øve. Jeg kan dette ordet."
Greit.
DJ, spill musikken.
Ok.
Når jeg peker, er det deres tur. Vi tar venstre først.
Ok Dette er til venstre side
-Alle si… -Ok!
Dette er til venstre side
-Alle si… -Ok!
Dette er til høyre side
-Vi kaller venstre side… -Rasshøl!
Dette er til høyre Vi kaller venstre…
Rasshøl!
Den høyre siden ventet hele livet
på å si "rasshøl", ikke sant?
Se på dere slyngler i midten. "Jeg er på denne siden nå, så, ja."
Venstre side er rasende.
"Kan vi få et nytt ord?"
Greit. Dere på venstre side skal få et bedre ord.
Det nye ordet er
"kødder." Er det greit?
-Ja! -Ja?
Si det skikkelig.
Hvis dere vil gjøre det med hånden, gjør det.
Ok, høyre side, hvordan går det?
"Vi er 1 og 0 så langt."
Høyre side, dere har blitt oppgradert.
Ordet på høyre side blir
"fittehøl".
Herregud. Jøss.
DJ, spill musikken.
Dette er til venstre Vi kaller høyre…
Kødder!
Dette er til venstre Vi kaller høyre…
Kødder!
Dette er til høyre side Vi kaller dem…
Fittehøl!
Nei.
Så dere leppene deres? Alle på venstre side, bare…
Noen av dere eksploderte nesten.
Seksti år gamle Barbara der borte: "Fittehøl!"
"Gi dem inn! De er ikke synkronisert engang!"
Venstre side. Greit.
Jeg skal være rettferdig.
Er det et ord dere samlet vil ha som ordet deres?
Er det et ord?
Bumboclaat!
"Bumboclaat"?
Greit, dere våknet.
Takk for at dere endelig kom, venstre side!
Se på drittsekkene i midten. "Jeg er på denne siden nå."
Ok, ordet deres er "bumboclaat".
Flott.
Hvordan går det? Det går bra, flott.
Dere er på nivå tre, folkens.
Jeg skal si hva ordet er.
Jeg skal se i safen min.
Her. Dette blir gammeldags.
Herregud.
Vet dere hva høyre side har?
Dere vant jackpoten, vet dere hva dere fikk?
"Sug mora di."
Herregud.
Tålmodighet er en dyd.
Det er det det er.
Herregud.
"Bumboclaat" mot "Sug mora di".
Herregud.
DJ, spill musikken en siste gang.
Ok.
Dette er til venstre
-Vi sier til høyre side… -Bumboclaat!
Dette er til venstre Vi sier til høyre…
Bumboclaat!
Dette er til høyre side Vi sier…
Sug mora di!
Denne fyren står, som om han begynte. "Ja!"
Jeg vet ikke hvordan vi havnet her. Det jeg prøver å si,
er at gutter, gå ut om dere vil.
Slutt med hukommelsestapet vi gjør hver torsdag kveld,
sitter der med dama, bare:
"Vet du hva, skatt?
Jeg husket akkurat
at jeg skal ut på lørdag.
Ja."
For akkurat nå, er dama di rasende.
"Det er fint, veldig bra for deg.
Flott, du sa ikke noe om dette."
Så later vi som om vi ikke vil ut, ikke sant?
"Jeg vet ikke om jeg har lyst engang.
Ja, jeg vet ikke engang."
Dama tester dere, ikke sant?
"Jeg vet ikke om jeg har lyst."
"Kanskje du bør bli her.
Vi bestiller kinamat og ser på Sex and the City-filmen."
"Jeg må nok gå, skatt."
Lørdagen kommer, og dere føler dere på topp, ikke sant?
Ikke sant, gutter? Dere dusjer,
musikken spiller i vasken for ekkovibrasjonene.
Humøret er på topp,
du ser deg i speilet: "Du er flott."
"Hva?" Selv speilet sier: "Nei, du er flott."
Dama er rasende, hun sitter i sofaen med Sudocrem på ansiktet.
"Du er flott.
Du er flott."
Hun er rasende.
Du er på vei ut.
"Ja, gwan, du er utenfor, ikke sant?
Greit, jeg tar med brus til blandevann."
Ut av det blå: "Ikke ta brusen.
Den er min. Jeg skulle drikke den alene i kveld."
"Skatt, den har vært i kjøleskapet i fire uker."
"Ja, og jeg skal drikke den alene, for du er ikke her."
Dere, når dama har det slik,
bare gå. Bare gå og kos dere. Men hva gjør dere?
Dere vil se hva som er galt. Ikke sant, gutter?
"Hva er det, skatt?
Du virker i dårlig humør.
Hva er det med deg? Jeg er på vei ut. Hva er det?"
"Nei, alt er bra.
Jeg koser meg alene, så jeg har det bra, ja."
"Jeg ser at du ikke har det bra, hva er det?"
"Unnskyld, hvorfor roper du?
Hvorfor roper du?"
Du vet ikke om du roper eller ikke. "Hva? Ropte jeg? Nei.
Hva snakker du om?
Skatt, du virker sur.
Jeg skal ut med vennene mine, og du virker sint."
"Hva mener du, jeg er sur og du skal ut?
Ikke gaslight meg. Hvorfor…
Du gaslighter meg. Det er det du gjør."
Damer, hvor fikk dere dette ordet fra?
Vi gutta vet ikke hva det betyr engang.
"Hva, gaslighting? Tenner på gassen?"
"Vent. Brenner du om jeg tenner på gassen?
Jeg skjønner ikke. Hva gjør vi for British Gas?
Hvorfor skulle jeg tenne på gassen?"
Så kommer dere damer med et uttrykk dere elsker.
Dette uttrykket har vært menns undergang i århundrer.
Dere vet hva det er.
"Vet du hva? Gjør hva du vil.
Gjør som du vil.
Jeg bryr meg ikke. Gjør som du vil."
Ikke gjør som dere vil. Det er et triks.
Ikke gjør som dere vil. Bare gå ut med gutta.
Dere vet hvordan det er med gutta.
Det er en annen energi, spesielt på klubben.
Ti karer rundt et bord. Alle er kule. Du ser dem være kule rundt bordet.
Det er musikk på klubben.
Alle gutta tar bilder.
"Kom, bilde."
De tar bilder som om de er tøffinger.
Tim jobber med barn. Han er lærer.
Men med gutta, tar han bilder som en tøffing.
Dere har sett Tims bilder på Instagram…
…med teksten: "Pengene skapte smerten."
Hva snakker du om?
Det er bare én fyr i gruppen som koser seg.
Én av vennene er alltid anspent.
Den anspente vennen, bekymret.
"Hei, kjenner du han her? Jeg banker ham for deg."
"Hva? Hvorfor vil du banke ham?"
"Han er servitøren. Hva feiler det deg?"
Bare én fyr danser.
Han danser TikTok-danser. Har dere sett typen?
Han har det gøy. Kan ikke ha det for gøy.
"Ikke gjør det."
Og hva skjer?
Gjengen legger det ut på Instagram.
Dere damer vet hvordan det er. Dere sjekker Instagram, ikke sant?
"Sier han at typen min la det ut?
Hei!"
"Har det kjempegøy!"
Og akkurat når du har det kjempegøy,
sender dama deg den avhandlingen, ikke sant?
Mens du danser?
Dere vet når meldingen er så lang at det står: "Les mer"?
Se på alle heksene som klapper. "Ja, det er det vi gjør.
Vi ødelegger for dem."
For vi er rasende, ikke sant?
Bare sitter der og tenker på livet. "Nei, jeg orker ikke mer.
Hvorfor gjør du dette mot meg?"
Nei, meg, ikke sant?
Vet du hvor proff jeg er i FIFA, og du gjør dette mot meg?
Nei, mann."
Du får dine 20 kyllingnuggets fra McDonalds, men er sint.
"Jeg er for sint til å spise."
Vet dere hva som skjer?
Dere stikker nøkkelen i døra, og plutselig
blir dere damer til Hollywood-skuespillere.
Dere er våkne, men når dere hører nøkkelen…
"Skatt."
"Skatt, sover du?"
"Ja, jeg sov."
"Hva er klokka? Tre om natta? "
"Hadde du en fin kveld?"
"Ja, den var fin. Jeg ville snakke med deg.
Jeg vet at det er sent, men jeg har noe å si."
"Det er litt sent, men
si det du vil, hva er det?
Hva er det?"
"Du vet at jeg liksom
spiste litt etter festen,
og jeg tenkte på hva jeg føler."
"Unnskyld, hva sa du?"
"Jeg sier at jeg tenkte."
"Nei, før det."
"Jeg sier at jeg spiste før jeg kom og sånt, så…"
"Ja, greit. Si det du sier."
"Jeg føler at i et forhold,
om jeg vil gå ut, burde jeg kunne det, for
jeg burde kunne gjøre som jeg vil."
"Greit, kan jeg stoppe deg der?
Unnskyld. Kan jeg stoppe deg?
Hør, jeg bryr meg ikke.
Du kan feste med vennene mine. Det plager meg ikke.
Det som plager meg, er hukommelsestapet:
'Jeg husket ikke at jeg skulle ut.'
Du er voksen, men husker ikke at du skal ut på lørdag, og det er torsdag?
Er jeg helt dum? Jeg er ikke dum. Skjønner du?
Jeg bryr meg ikke om at du går ut.
For jeg vet ikke…
Vet du hva? Samme det. Skjønner?
Vi må snakke som et par,
så vi kan gå overens, for vi krangler,
og jeg vil ikke ha konflikter og være…
Har du Sweet 'N Sour-sausen?
Ok."
Ja, kvinner skryter deg opp i skyene på to sekunder.
"Jeg må være ærlig."
"Du var veldig kjekk i dag."
"Jeg liker ikke at du går ut og er kjekk, for du vet hva du gjør.
Lyver jeg? Du vet hva du gjør. Hva gjør du? "
"Takk, takk, jeg gjør da ingenting.
Denne jenta, så dum."
"Ok, hør, gi meg et kyss. Jeg elsker deg.
Ok. Greit. Natta. Jeg elsker deg. "
Dere legger dere med en annen energi.
"Jeg ga henne skikkelig inn."
"Ok."
"Hei, skatt?
Sover du, skatt?"
"Ja, jeg sover."
Den fulle nugget-sexen der…
Jeg respekterer kvinner.
Dere går ut når dere vil, dere spør ingen.
"Skatt, jeg skal til Ibiza. Vi sees neste helg."
Dere er borte.
Dere ber ikke om tillatelse.
Dere er borte.
Selv måten dere fester på, har forandret seg.
Dere går ikke ut om kvelden lenger. Det nye er brunsj.
Herregud.
Kvinner, dere elsker brunsj!
Frue, har du vært på brunsj?
Se på dem. "Vært på brunsj? Skal til en i morgen."
Dere kvinner elsker brunsj.
Jeg vet ikke om gutta forstår hva som skjer.
Dere vet hvordan det er, det kommer 15 jenter til brunsjen.
Femten jenter? Alle planlegger.
Selv jentegrupper, med 15 jenter i gruppa,
men dere er bare nære venner med to eller tre av dem.
Resten er bare venners venner,
men dere trenger antallet for å få et bra bord.
Dere kranglet til og med med noen for fire år siden,
ei jente vet ikke at du betalte for drosja den gangen.
Hver gang du ser henne, er du passiv…
"Hallo, alt bra, Sarah? Ser du kom deg hit?"
"Jævla kjerring, jeg liker henne ikke."
"Det er fire pund." "Det er prinsippet."
Gutter, når kvinner spiser brunsj,
handler det om bildene. Kvinner elsker bilder.
Dere har de rare positurene.
Hva handler det om når du står her, og dette beinet er her oppe?
Er det et frispark, Cristiano Ronaldo? Hva skjer?
Men jenter elsker disse bildene.
"Ta et bilde." De er sprø.
Hvis du holder ned iPhone-kameraet,
tar det 10 000 bilder på én gang.
"Kom inn i lyset og beveg deg." Og du ser henne bare…
Bare leter etter ett bilde i drosjen med jenta di, 10 000 bilder.
Du finner det, beskjærer det, slenger på et filter, det er på 'Gram.
Og du møter alle de andre jentene? Alle jentene slår seg sammen.
"Ikke gå inn før meg. Vent på meg." Dere møtes.
"Hei, alt bra, kjære? Står til?"
"Hei, vennen. Glad i deg. Hvordan går det?"
"Sarah. Kjerring."
"Hallo, går det bra? Står til? Heia. "
"Heia!"
Damer elsker "heia".
Vi kan ikke si "heia"-ordet. Det er ikke lov.
Vi har ikke vokaltonen til å bruke "heia".
Kan dere se for dere gutta?
"Hva skjer, Gary? Heia!"
Alle jentene er der, 15 jenter er der rundt bordet.
Når dere blir fulle, endrer bildene seg.
"Kom igjen, jenter, la oss lage en Boomerang."
Hvorfor, når dere filmer en Boomerang, gjør dere det som skal skje i Boomerangen?
"Gjør noe for Boomerangen. Klar? En, to, tre."
Noen jenter er ikke klare for Boomerang. De er bakerst.
"Jeg er så stygg, ikke legg det ut." "Jeg legger det ut. Det er der, på 'Gram."
Så drikker dere for å bli fulle.
Nå er dere fulle.
Vet dere hva som skjer, damer? Når dere er fulle, blir dere irriterende.
Merker dere det?
Jeg tror ikke det.
Dere blir så irriterende.
Og hva vil dere gjøre når dere er fulle og irriterende
og vil bli fullere? Fortsetter dere å drikke?
Nei. Dere vil snakke med oss.
La meg være i fred på ettermiddagen.
Jeg spiller Call of Duty, la meg være.
Jeg spiller om ettermiddagen. La meg være.
Jeg skal være ærlig,
når vi er ute med gutta, vil vi ikke snakke med dere.
Vi vil ikke. Gutter, dere vet det. "Må ringe dama."
"Ikke gjør det."
"Du får bare beskjed om å komme hjem."
"Greit, jeg lar være."
Om ettermiddagen spiller jeg Call of Duty med vennene mine,
med folk fra hele verden,
og du vil ringe meg fra brunsj,
full og irriterende?
"Hallo?
Hallo?
Hei, er det den pinglete gamlingen?"
"Hallo?"
"Skatt, jeg spiller Call of Duty.
Hva er det?"
"Du spiller Call of Duty, ok.
Jeg er en soldatmann.
Ok.
En soldatmann."
"Så hva gjør du? Hva skjer i Call of Duty-spillet?
Hva skjer der? Hva skjer i den greia?"
"Jeg kan ikke snakke nå, vi skal inn i gulagen,
så jeg kan ikke snakke."
"Drit i den jævla gulagen.
Hør på hva jeg sier.
Jeg er på brunsj.
Ok."
"Nei, prosecco får meg til å rape, det vet du, Chanice."
"Hør her,
jeg er her,
og jeg skal ikke lyve, jeg er litt full, ok?
Og vet du hva?"
"Ja!!!
Det er Dom Perrier…"
Kan jeg si noe? Jeg er litt full, og vet du hva?
Jeg er kåt, du vet det, ikke sant?"
"Hva sier du, Call of Duty-mann?
Hva sier du? Skal du sprenge deg inn bakfra?"
"Skal du gjøre det?"
"Kan jeg ringe deg tilbake?
Spillet begynner, jeg skal inn i gulagen."
"Så du spiller Call of Duty?
Greit, fittegutt. Greit."
"Vent litt, det er et fittehøl. Kom deg av telefonen."
"Jævla idiot."
"For en idiot."
Da er dere jenter fulle.
Herregud, dere er fulle.
Dere er i ferd med å bli drita.
Og det er én sang som gjør at dere mister vettet
og hemningene, ikke sant?
"Milde himmel!
Herregud, dette er min sang.
La meg ta av skoene. Herregud.
Herregud!
Nei, ikke få meg i gang.
Få meg i gang.
Nei, jeg kan ikke.
Jeg kan ikke, jeg er så full.
Herregud, ikke film meg. Nei, film meg i hemmelighet.
Nei, jeg kan ikke gjøre det.
Herregud, jeg gjør det."
"Ja!"
Alle jentene slår rumpa hennes:
"Det er kjerringa mi! Jeg sa: det er kjerringa mi!"
"Stå på bordet!" "Ja!"
Så kommer eieren ut. "Nei!
Kom deg ned fra det jævla bordet nå,
for vi mister bevillingen. Ned fra bordet!"
"Ned fra bordet? Vet du hvor mye penger jeg har brukt, og du jager meg ned?
Vet du hva? Sug mora di, ditt fittehøl!"
Når jeg sier "Sug", sier dere "mora di!"
-Sug… -Mora di!
Når jeg sier "Sug", sier dere "mora di!"
-Sug… -Mora di!
London, takk for at dere kom i kveld!
Tusen takk.
Jeg setter stor pris på dere. Tusen takk.
Dette er et av de beste showene jeg har hatt, tusen takk.
Takk.
Tekst: Marte Fagervik