Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTA
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Quan els déus ens volen castigar, atenen les nostres oracions."
Ho va escriure Oscar Wilde.
No vam llegir aquest llibre.
Potser ho hauríem d'haver fet.
Harlow, Maine, no és una ciutat, sinó un poble i encara ho és,
malgrat que ja no hi visqui.
Hi ha una escola de primària i secundària amb sis aules.
Hi ha la botiga del Howie,
on venen queviures i bitllets de loteria Red Devil.
Gates Falls és el poble del costat, i és més gran.
Hi ha el restaurant preferit del meu pare, Mondello's.
Hi anàvem quan ell era el venedor del mes,
que era sovint, però ara ja no tant,
des que va morir la mare.
A Harlow també hi ha Castle Lake i les Cornises,
on les agulles dels pins deixen pas a la roca nua,
que és la gran veritat de Nova Anglaterra.
Però abans de parlar dels bitllets de loteria,
del merder amb el Kenny Yankovich i del seguit de morts,
us hauria d'explicar per què treballava per al senyor Harrigan.
Tot va començar a l'església.
Segon llibre de Samuel, capítol 1, versicles 19 i 20.
"L'esplendor d'Israel jeu morta a les altures.
Com han caigut els guerrers!
No ho diguéssiu a Gat,
no porteu la nova als carrers d'Ascaló.
Se n'alegrarien les noies filistees.
Ho celebrarien les filles dels incircumcisos."
Gràcies, Craig.
Està bé, oi?
M'alegra que sigueu aquí aquest matí…
Des d'aquell dia, m'he preguntat
i si…
i per què jo.
Per què em va escollir?
John Harrigan era l'home més ric de Maine. Un multimilionari.
M'agradaria parlar amb el seu fill.
Estava perdent la vista,
i volia contractar algú perquè li llegís llibres.
Hi havia altres nens, més grans, que llegien millor.
¿Va ser perquè sabia que cinc dòlars l'hora seria temptador
per a un nen que buscava l'ocasió de sortir d'una casa solitària?
¿O per una altra cosa,
una cosa que hauria de descobrir?
Hola, em dic…
Ja sé qui ets.
Al fons a la dreta.
"…perquè només la passió n'és conscient.
I quan la passió està morta o absent,
el meravellós impuls de la bellesa és incomprensible
i una mica menyspreable.
La bellesa viva i càlida del contacte, molt més profunda que la de la saviesa."
"'Què són els diners, al cap i a la fi? Papa, què poden fer?'
El senyor Dombey va tirar enrere la butaca
i li va acariciar el cap.
'Ja ho aniràs descobrint, petit', li va dir.
'Els diners, Paul, poden fer qualsevol cosa.'"
Jo la trobava molt a faltar,
però el meu pare encara més.
Sense ella, semblava trist i buit.
De petit tenia un pensament estrany.
D'alguna manera em culpava de la mort de la meva mare.
Com si n'hagués estat responsable.
Com si ho hagués controlat.
I si ho controlava…
ho hauria pogut evitar.
- Què fas? - Res, ho sento.
No és cosa teva.
Tens alguna pregunta?
La contestaré.
Què hi ha a l'armari?
Secrets.
Secrets terribles.
"¿Tornava a viure la seva vida, cada detall de desig, temptació
i entrega durant aquell moment suprem de total lucidesa?
Va cridar en un xiuxiueig a alguna imatge, a alguna visió.
Va cridar dos cops.
Un crit que no era altra cosa que un sospir.
'L'horror. L'horror.'"
"L'horror.
L'horror."
Entens el que acabes de llegir?
Entens el que diu Conrad?
Crec que sí.
És dia de paga, Craig.
Gràcies.
Llegeix quan no hi soc?
Sí, llegeixo això.
No l'avorreixen?
Si m'avorreixen?
Les finances són apassionants.
Recordes Dombey i fill?
El segon llibre que hem llegit. Que he llegit.
Dombey intentava fer entendre al seu fill que el veritable valor dels diners
no es mesura en xifres.
El veritable valor dels diners
es mesura en poder.
Però el nen, el Paul, pregunta:
"Per què els diners no van salvar la mare?"
I pregunta al seu pare si els diners són cruels.
Poden ser cruels si s'usen correctament.
JOHN HARRIGAN: DESPIETAT
John Harrigan no era gaire estimat.
No s'havia casat, no havia tingut fills,
i no tenia relació amb la família que li quedés.
Potser per això semblava tan solitari.
SUÏCIDI A L'EMPRESA HARRIGAN
Potser va fer pagar als altres aquesta solitud.
TOT EL QUE TOCA HARRIGAN MOR
Jo entenia aquell sentiment.
ELS MILLORS DESITJOS DEL SENYOR HARRIGAN
La teva mare creia que la loteria era un joc d'apostes.
Si sabés que et deixo treballar per a Harrigan i gratar Red Devils,
es regiraria a la tomba.
Va, fes-ho.
- On vas? - Utilitzaré la moneda de la sort.
Aquell va ser el primer.
Però a partir d'aquell dia,
vaig rebre quatre sobres cada any dirigits a mi personalment.
El dia de Sant Valentí, el meu aniversari al setembre,
el Dia d'Acció de Gràcies i per Nadal.
Res.
És un garrepa. Et paga poc i et dona una bonificació mòdica.
Un bitllet de Red Devil d'un dòlar del Howie?
Què vol dir el que has dit abans de la mare?
Què?
Que es regira a la tomba.
És una expressió.
Suposo que vol dir que quan algú reposa,
no s'hauria de preocupar pel que succeeix a la superfície
en el món dels vius.
D'acord.
"'Molt bé, nois', va dir el Rocky pel micròfon.
'Un petit esprint abans del descans.'
'Vinga', va dir a l'orquestra,
i va aplaudir i clavar cops de peu a la plataforma
seguint el ritme de la música.
El públic no va trigar a imitar-lo, seguint el ritme
amb mans i peus.
Tots fèiem voltes pel centre de la pista,
sense perdre de vista el rellotge,
quan, de sobte, Kid Kamm, de la parella número divuit,
es va posar a bufetejar la seva parella.
L'agafava amb la mà esquerra
i amb la dreta li copejava repetidament la cara.
Però ella no responia. Estava completament immòbil.
Va fer uns sorolls amb la gola
i va caure a terra."
"El jutge de pista va fer sonar el xiulet i tot el públic es va aixecar, alterat.
El públic dels concursos de ball no necessita…"
Ja n'hi ha prou.
El primer cop que el vam llegir, no vaig entendre el títol.
I què significa per a tu ara?
Si podem acabar amb l'agonia dels cavalls,
per què no oferim el mateix a les persones?
El regal de la mort.
Mai més tornar a sentir dolor
ni inquietud
ni preocupació.
Feia cinc anys que li llegia tres cops per setmana i només vaig faltar un dia
per una grip greu.
Em va saber greu faltar perquè començava a pensar
que les nostres trobades eren el millor de la seva setmana,
uns moments que anhelava i que donaven sentit a la seva vida.
Com a ritu d'iniciació, els nens de Harlow van a l'institut de Gates Falls
perquè Harlow no en té.
El germà gran del Billy Ueberroth, el Mike o el Submarí, com tothom l'anomenava,
ja havia tocat fons i n'havia sortit indemne,
i ens en va ensenyar els secrets a canvi de diners.
BENVINGUTS, ALUMNES!
Genial.
Nois i noies, és hora d'ensenyar-vos on estan enterrats els cadàvers.
I atureu-vos.
Vull tota la vostra atenció.
Us esperen molts perills.
A l'esquerra…
No mireu. No aneu allà
llevat que vulgueu un ull de vellut, un càncer de pulmó o un tatuatge.
Les patentes estan prohibides a l'institut,
però no vol dir que no n'hi hagi.
Haureu d'estar preparats. Necessiteu una mirada freda i dura.
Feu-vos respectar o aquests anys seran un infern.
Això és com la presó.
Heu de passar desapercebuts.
Gràcies, Submarí.
I no et pensis que això no t'afecta, Margie.
Les noies d'últim any són escurçons.
No et maten de cop,
sinó que et dessagnen al llarg de l'any.
Mai entreu aquí.
L'última parada de la visita.
La cafeteria. On passen l'estona els nois populars.
Tots tenen mòbils?
Motorola Razer. La taula Samsung és a aquella cantonada.
I aquella és la taula Apple.
Com poden tenir el nou iPhone?
Perquè són els nois populars.
Necessitem mòbils.
Quan creixes en un poblet
i de sobte entres en un món estrany,
el teu univers s'expandeix.
Veus cares estranyes i diferents.
Algunes són amables,
però de vegades altres t'atreuen d'una manera fosca
i no els agrades per cap motiu.
Ei! Com vas? T'he vist abans, napbuf.
Agafa això.
Mira dins.
Betum?
Com a alumne de primer, m'enllustraràs les botes al cagador.
- He d'anar a classe. - Primer me les enllustraràs.
- No. - No cometis aquest error.
Enllustra'm les botes o et menjaràs el betum.
Nois.
Teniu algun problema?
No. Tot va bé.
Què hi ha a la bossa? No deu ser una patenta, oi?
No.
- He d'anar a classe. - Espera.
- Com et dius? - Craig.
Què hi ha a la bossa?
És…
mig entrepà.
M'ha preguntat si el volia.
D'acord.
Te'n penediràs.
T'he salvat. M'ho hauries d'agrair.
Una merda.
- No em coneixes. Què t'he fet? - Ridiculitzar-me.
Me les hauries d'haver enllustrat.
Ho hauries d'haver fet.
Ei, ja ets aquí.
Què tal el primer dia d'institut?
Bé.
Ja està? Només bé?
D'acord, ha estat genial.
Tens el material que necessites?
Sí.
- I t'agraden els professors? - Sí, papa. Tot ha anat bé, d'acord?
Entesos.
Bé, si necessites res…
D'acord.
Papa.
Sí.
Em compres un mòbil?
Per a què el necessites?
Per exemple, si necessito ajuda o trucar a Emergències.
Vivim en un poble molt petit. Si crides, vindran.
D'acord.
"El Jurgis descobriria aquelles coses si s'hi quedava prou temps.
Els homes havien de fer tots els enganys,
amb ells no valien els paranys.
Acostumats a aquell ambient, feien com la resta.
El Jurgis havia anat allà
amb la idea de fer-se útil, d'elevar-se i convertir-se en un obrer especialitzat,
però aviat veuria el seu error,
perquè ningú ascendeix a Packingtown treballant bé."
Prou!
Havia oblidat quant odio les collonades socialistes.
¿Creu que Sinclair s'equivoca i que es pot ascendir
treballant bé i seguint les regles?
Craig.
No ho malinterpretis.
Admiro la dedicació.
Admiro la intel·ligència.
Has de ser molt competitiu per sobreviure.
Per ser el millor, has de ser audaç.
Has de ser despietat.
No demanis el que necessites.
Demana… No! No demanis res.
Exigeix el que vols.
- Senyor Harrigan. - Sí?
A la seva vida, ¿algú ha intentat intimidar-lo
o aprofitar-se de vostè? A la feina, vull dir.
Cada dia.
I com reaccionava?
Severament.
Quina preciositat.
Caram!
És…
Eh? Me'l posaré quan anem a Mondello's.
Tu en tens un parell.
Primer obre el més petit. Guarda el meu per al final.
- El senyor Harrigan. - Vaja, què deu ser?
Sorpresa.
- Torno de seguida. - Entesos.
M'ha tocat!
- De debò? Quant? - No t'ho creuràs.
Un milió.
Tres mil dòlars!
És un bon pessic.
Serà difícil superar aquest regal.
Potser primer hauries d'haver obert el meu.
- Sí. - Papa.
Ei.
De res, fill.
La noia de la botiga m'ha ajudat. Està configurat i carregat.
A qui trucaràs primer?
Hola?
Bon Nadal, senyor Harrigan.
- Craig? - Soc jo, sí.
On ets? Sona com si fossis a l'altra cara de la lluna.
Li truco des d'un mòbil.
Oh, no. Estan plens de radiació.
Què puc fer per tu?
Li volia dir que el seu bitllet de loteria ha estat guanyador.
Tres mil dòlars.
Que bé.
Bé, per fi t'ha tocat el premi.
Gràcies.
Ha estat un detall per part seva.
No és res, saps?
Els regalo a amics.
Res més, Craig?
Suposo que sí.
Bon Nadal.
D'acord. Bon…
Tornar a l'insti després de vacances és una merda.
- Per què tens pressa, Craig? - On vas?
Què?
- Estàs de conya! - No.
No.
La Margie, el Billy i el Submarí van tenir mòbils poc després,
però jo tenia l'únic iPhone, el Billy i el Submarí compartien un Razer.
Gràcies.
Craig, m'agradaria parlar d'una cosa amb tu.
Fa temps que tenim aquest acord.
I m'he adonat que ets una persona molt diferent
de la que eres quan vam començar.
La meva pregunta és,
per què continues venint aquí?
- Vol que deixi de venir? - No.
Llavors?
Hi ha clubs d'esport i noies
que t'ocuparien millor el temps.
Però vens aquí tres cops per setmana.
Per què?
És perquè t'hi sents obligat?
En absolut. No.
Bé, llavors per què és?
Perquè gaudeixo de la seva companyia.
Per què?
Vinc aquí perquè…
m'agrada l'olor dels seus llibres.
Perquè m'agraden les nostres converses. Perquè quan llegeixo en veu alta,
sento un poder que no tinc fora d'aquesta sala.
Vinc aquí perquè vull.
Fins dijous.
Vull gastar els diners de la loteria.
Vam acordar que serien per a la universitat.
Bé, vas dir que la majoria serien per a la universitat.
Quan em compro coses?
Gairebé mai.
Doncs sé què vull fer amb la resta.
- Hola, Pete. - Hola.
- Hola, Edna. - Hola, nano.
Gràcies.
Ja ets aquí.
- Senyor Harrigan, li he portat una cosa. - No necessito res.
Gràcies.
Aprecio el gest.
Però no.
- Dona'l al teu pare. - M'ha dit que diria això.
És un home savi.
Henry David Thoreau va dir:
"No posseïm coses, les coses ens posseeixen a nosaltres."
No tinc televisor
perquè si en tingués, em passaria el dia mirant-lo.
Tinc una ràdio al cotxe, però no en tinc a casa,
malgrat que m'agrada escoltar una mica de country de tant en tant.
I si tingués això, encara perdria més temps.
- Deixi'm… - No.
Em començo a penedir d'haver-te donat aquell bitllet guanyador.
- Veu això? - Sí.
Es diuen icones.
Aquesta és per a la borsa.
Estic subscrit al Wall Street Journal.
Ja, però el Wall Street Journal no pot fer això.
- Les xifres són en temps real? - Sí.
Bé, potser tenen un retard d'un parell de minuts.
Mare meva.
És com tenir la teva pròpia cinta de cotitzacions,
com les que tenien els magnats a les seves mansions.
Sí. I si vol llegir el Journal o Forbes
o una cosa així, també ho pot fer.
"Barton Instruments anuncia tancaments."
Aquí no hi és.
Perquè això és d'ahir.
Li arriba un dia tard. Com a tothom. Però això és avui.
He estat arrogant, Craig.
Malgrat tot, me'l quedaré.
- Almenys un temps. - Me n'alegro.
Em portes el telèfon de l'escriptori?
Bé, el pot utilitzar per fer trucades.
- De debò? - Sí.
Serveix per a això.
Marqui el número que vulgui. Utilitzi els dits.
- I té quatre barres. - "Barres"?
Per la nova antena de telefonia. Tant se val.
- És millor? - Sí, està bé.
Chick.
Soc John Harrigan.
Ara tinc un mòbil.
Vull fer uns canvis a la meva cartera.
Sí.
I doncs? Li ha agradat?
No.
T'ho havia dit.
Li ha encantat.
I puc posar una alarma…
Abans de llegir, li mostrava noves maneres d'usar el mòbil.
El vaig iniciar en l'internet,
Yahoo! i Google.
Li vaig ensenyar a enviar missatges, crear un contestador…
Ara no atenc al telèfon.
Li tornaré la trucada si em sembla oportú.
Sí?
Ara no atenc al telèfon.
Li tornaré la trucada si em sembla oportú.
- Jo no voldria que em truqués. - Perfecte.
…i a personalitzar el mòbil.
- Li posaré un àlies. - Un àlies?
Un sobrenom.
Quan em truqui o m'escrigui, serà el nom que apareixerà al meu mòbil.
Vols que em posi un sobrenom?
Un que li hagi donat la gent. Tingui.
Els diaris em deien així.
No era un compliment.
Rei Pirata. Genial. Ja li ha trucat algú?
No. Venedors i números equivocats.
No suporto el so del xilòfon.
Li posaré una altra melodia.
- Millor? - Sí, millor.
- Continuaré sense contestar. - I si li truco jo?
Com ho sabria?
- Li agrada la música country, oi? - Sí.
- Quina és la seva cançó preferida? - N'hi ha tantes.
"Stand by your man", de Tammy Wynette.
Melodies.
Aquesta?
Sí. És preciosa.
Escolta-la.
Ens la puc posar.
Aquí: "Stand by your man." D'acord, tingui.
Molt bé. Ara truqui'm. Em té a favorits.
Bé, ara sabrem quan l'altre truca.
Sí. Molt bé.
D'acord. Què llegim avui?
Està bé?
No.
No. Una cosa em pertorba.
Potser m'ho pots explicar.
Fa un mes que llegeixo articles en el mòbil.
I tots són gratuïts.
- Sí? - No.
Llegeixo una cosa de franc per la qual la gent paga.
És genial, oi?
No ho és!
Regalar informació
va contra tot el que sé sobre bones pràctiques empresarials.
Internet és com una canonada trencada,
però en comptes d'aigua, perd informació pertot arreu.
No ho entenc. És una mena de ganxo o què?
És una pregunta, Craig.
És com la fira de Fryeburg,
la primera partida sol ser gratuïta.
I encara som a la primera partida.
La fira de Fryeburg.
I en aquestes webs no hi ha publicitat.
La publicitat és l'ànima dels diaris.
Com sobreviuran?
No crec que sigui un ganxo.
És una droga d'iniciació.
M'he adonat
que les respostes a les recerques de Google solen ser sobre finances.
Sap el que vull.
Què passarà quan tanquin la canonada? S'hauran acabat els regalets.
Ah, i la informació falsa serà corrent i acceptada com a veritable.
¿I què passarà quan ho utilitzin
per difondre més bajanades de les que ja hi ha?
Els diaris, els periodistes, els polítics…
Tots hauríem de tenir molta por d'aquesta cosa.
Vaig a ajudar el Pete.
Mirava el mòbil com si fos una bola de cristall.
I aquell dia, en pocs segons,
el senyor Harrigan va predir el futur.
El futur d'internet, de les notícies, de les notícies falses,
de les xarxes socials, de les subscripcions i l'spam,
de Julian Assange i Edward Snowden, i del món.
Bon dia, Craig.
Bon dia, professora Hart.
M'AGRADA EL TEU JERSEI.
GRÀCIES.
Això és un mòbil?
Sí, és un iPhone.
Ja veig que ets un nen ric.
- Vols veure el meu? - Sí.
És genial. Té un…
Ah, vaja. Jo no en tinc.
Puc veure el teu?
D'acord.
Gràcies.
Caram.
Genial.
Agafa'l!
"Però és el començament d'una història nova.
La història de la renovació gradual d'un home.
De la seva regeneració gradual,
del seu pas d'un món a un altre
i de la seva iniciació en una nova vida desconeguda.
Això podria ser el tema d'un nou relat, però el que ens ocupa ja ha acabat."
Ho sento.
No em temptis, Satanàs.
Ben fet.
De tant en tant m'agrada gaudir d'una novel·la russa lúgubre.
Pots agafar el talonari del calaix del mig de l'escriptori?
Gràcies.
L'has trobat?
Gràcies.
Aquest tanc no hi era abans. Es troba bé?
Sobretot l'utilitzo de nit.
Sempre li he volgut preguntar una cosa.
Per què es va mudar aquí?
A Harlow?
Podria viure on volgués.
Com que he viscut tota la vida en una ciutat,
volia viure al camp.
Vaig mirar molts llocs, i al final em vaig instal·lar aquí.
Hi ha vistes,
però no són espectaculars.
Les vistes espectaculars atreuen la gent.
I no m'agrada gaire la gent.
Ningú em demana coses.
Volia un lloc…
on ningú em demanés coses.
Perquè quan ho fan,
gairebé sempre contesto.
I a tu t'agradaria viure en algun lloc a banda d'aquí?
Potser a Los Angeles.
Podria ser guionista de cinema.
Bé, suposo que algú ho ha de fer.
¿I trobaries a faltar casa teva,
veure la cara del teu pare o posar flors a la tomba de la teva mare?
Sí. Tornaria aquí de tant en tant.
Si vas a aquell lloc deixat de la mà de Déu
i fas aquest projecte,
has de saber que serà difícil i injust,
i que et crearàs enemics.
Jo me'n vaig crear.
Sí, ja ho sé.
Craig, m'has de prometre una cosa.
D'acord.
Quan et trobis amb ells,
els despatxaràs de seguida.
Aquests enemics.
Despatxar.
De seguida.
I no sentiràs ni una mica de culpa per fer-ho.
Promet-m'ho.
Promet-m'ho!
D'acord.
L'hi prometo.
Entesos.
Gràcies, senyor Harrigan.
És un plaer, Craig.
De debò.
Em semblava un home aterridor i fascinant.
Fins i tot en el seu estat afeblit, era poderós.
Fins i tot podia ser perillós.
Però jo era el seu amic.
M'ho va dir ell.
I considerant els bitllets de loteria intactes del calaix,
no crec que en tingués molts.
GRÀCIES PER LES TARGETES I LA LOTERIA. TREBALLAR PER A VOSTÈ ÉS UN PRIVILEGI.
Senyor Harrigan?
REI PIRATA
Senyor Harrigan?
Senyor?
Em disculpes? És el meu fill.
Craig?
Crec que el senyor Harrigan…
Crec que és mort.
- No respira. Crec… - On són els servents?
Avui és dimarts.
No són aquí.
Escolta'm bé.
Espera allà.
Espera fora, demanaré una ambulància.
"Eren els millors temps.
Eren els pitjors temps.
Era el segle de la raó i era el segle de la bogeria.
Era l'edat de la fe.
Era l'edat de la incredulitat.
Era l'època de la llum. Era l'època de les tenebres.
Era la primavera de l'esperança i l'hivern de la desesperació.
Ho teníem tot i no teníem res.
Anàvem directes al cel.
Anàvem de cap a l'infern."
Me'n vaig al llit.
Merda.
TROBARÉ A FALTAR PASSAR LA TARDA AMB VOSTÈ.
"Llanceu lluny de vosaltres l'amargor, l'enfuriment, la ira, els crits,
les injúries i tota mena de dolenteria.
Sigueu bondadosos els uns amb els altres,
afectuosos, i perdoneu-vos
tal com Déu us ha perdonat en Crist."
El vols veure un últim cop?
M'esperaré. Vull ser l'últim.
No t'apressis. T'espero fora.
Mai havia vist el vestit que portava,
i li havien posat coloret perquè semblés sa,
però la gent sana no és a taüts amb els ulls tancats.
Molts de vosaltres, vinguts d'arreu,
respectàveu el John…
El van enterrar prop de la meva mare.
A ella només l'havia visitat un cop.
El pare la visitava cada setmana, però jo ho evitava.
Suposo que perquè si hi anava…
sabria que havia marxat per sempre.
John Harrigan era dur de pelar, però era un home just.
Potser s'hauria sorprès de veure-us aquí avui.
Disculpi. Vostè és el Craig, oi?
Sí, senyor.
Soc el Chick Rafferty. M'ocupo… M'ocupava de les finances de Harrigan.
M'agradaria parlar amb vostè. Té alguna cosa del senyor Harrigan.
Jo…
Els seus advocats contactaran amb vostè aviat.
- Tinc problemes? - Què passa?
Tranquil. Són bones notícies.
Bé, aquí està tot explicat.
La vaig rebre fa dos mesos,
l'hi havia de donar en una ocasió com aquesta.
Bé, que tinguin un bon dia.
Què?
Diria que ets al testament.
L'obro ara?
"Craig, si llegeixes això, vol dir que soc mort.
T'he deixat 800.000 dòlars en fideïcomís.
El teu pare i el Charles Rafferty en són els gestors.
El meu gerent ara serà el meu executor.
He calculat que la suma serà suficient perquè estudiïs a la universitat…"
…i qualsevol postgrau que escullis.
N'hauria de sobrar per ajudar-te a començar una professió.
Em vas dir que volies ser guionista, i si és el que vols,
evidentment t'hi has de dedicar, encara que jo no ho aprovi.
Hi ha un acudit vulgar sobre guionistes.
No l'escriuré aquí,
però busca'l al teu mòbil.
Les paraules clau són "guionista" i "actriu".
Les pel·lícules són efímeres, però els bons llibres són gairebé eterns.
"Me n'has llegit molts de bons, però altres esperen ser escrits.
Això és tot el que diré.
Malgrat les despeses universitàries, el total podria augmentar a un milió
quan compleixis 26 anys, la data de venciment del fideïcomís,
i podràs gastar o invertir la resta com vulguis.
PS. Jo també trobaré a faltar passar la tarda amb tu."
Què passa?
Sembla que hagis vist un fantasma.
TROBARÉ A FALTAR PASSAR LA TARDA AMB VOSTÈ.
Ara no atenc al telèfon.
Li tornaré la trucada si em sembla oportú.
El trobo a faltar, senyor Harrigan.
Agraeixo els diners que m'ha donat,
però els retornaria per tornar a estar amb vostè.
Sé que li deu semblar una mentida, però no ho és.
De debò.
Estàs despert?
- Sí. - Estic fent l'esmorzar.
REI PIRATA
Papa!
El senyor Harrigan no era mort a les 2:30 de la matinada.
- "C-C-C." - L'hem de desenterrar.
- L'hem enterrat viu. - Què?
Hi hem d'enviar algú. Necessitem esplanadores i…
Prou. Què passa?
- Vaig posar el seu mòbil dins del taüt. - Per què?
No ho hauria d'haver fet. És estrany, però està fet. I ara això.
Hi deu haver una explicació.
Algú li ha hackejat el mòbil. L'han clonat.
T'estan fent una broma pesada.
Si fos una broma pesada, diria una cosa graciosa com:
"Socors, estic encaixat."
Sí que és graciós.
Per què dues as i la meva inicial tres vegades? No té cap sentit.
Hi hem d'anar i sortir de dubtes.
No, no ho farem, i et diré per què.
- Seu. - No.
Craig, seu.
John Harrigan va morir sol.
Per això, li han fet una autòpsia,
i han descobert que va morir per problemes cardíacs.
L'han obert?
Sí.
No m'agrada dir-te això. No vull que t'obsessioni.
Però és millor això que pensar que l'han enterrat viu.
No ho han fet. És impossible.
És mort.
Ho entens?
Sí.
Què fas aquí, nano?
Gràcies.
Estàs bé, Craig?
Sí.
Ell va dir que et deixaria alguna cosa.
- Ho ha fet? - Sí.
Ha estat molt generós.
També s'ha ocupat del Pete i de mi.
Sí. Ell era…
era un bon home, oi?
Era un home just, però valia més estar en el seu bàndol.
Què vols dir?
Recordes el Dusty Bilodeau?
Els Bilodeau vivien al parc de caravanes Black Bear.
Hi he estat. Què passa amb ell?
Era el jardiner abans del Pete, però al cap de vuit mesos de feina
Harrigan el va enxampar robant i el va fotre fora.
El Dusty no va demanar perdó. Va marxar. Es pensava que no passaria res més.
Es va equivocar.
Què li va passar? Què li va passar al Dusty?
Ja he parlat prou.
Et vols emportar alguna cosa de la casa? Algun record d'ell?
No ho sé. Una orquídia, potser?
I tant, noi.
Agafa una orquídia.
EN VENDA
El Chick Rafferty va conservar l'Edna i el Pete per mantenir la casa.
Una immobiliària de Portland la va posar en venda,
i hi va haver algunes visites.
Després de la convulsió del mòbil hackejat les coses es van calmar.
A l'institut tot anava bé. M'agradaven les classes.
Hart feia classe de ciències i era la millor professora de l'institut.
Qui em pot dir d'on ve la majoria de…?
Craig.
La vida marina proporciona el 70 % del nostre oxigen.
Correcte.
Tens tota la raó.
Van expulsar el Kenny Yankovich per vendre herba al campus.
Creia que jo l'havia denunciat, però no era cert.
Encara que m'alegrava no haver de veure'l més.
A l'institut de Gates Falls s'organitzaven actes.
El ball d'hivern tenia lloc al final del primer semestre.
Era un d'aquells balls en què les noies convidaven els nois a ballar.
Pressentia que la Margie m'ho demanaria,
però ella no m'agradava, no d'aquella manera.
Esperava que algú altre em convidés.
BALLES AMB MI?
OK.
- Vaig al bany. - T'hi acompanyo.
Encara queden dues cançons.
T'espero aquí.
Ets home mort.
Què fas?
- No em toquis. - Et mataré.
- Sé que em vas denunciar! - Jo no…
Per què coi ho vas fer, col·lega? Per què?
Ara t'hauré d'apallissar.
No et volia fer mal.
Però…
Si en parles a algú, ets home mort.
Craig!
Molt bé, així.
Regina, digues al senyor Taylor que hi aniré d'aquí deu minuts.
Que truqui al pare del Craig.
Saps que ho he de denunciar, oi? Ha estat Yankovich?
No ha estat el Kenny,
per sort.
Si hagués estat ell, segur que l'arrestarien,
perquè ja l'han expulsat.
Hi hauria un judici i jo hauria d'anar al tribunal,
i tothom ho sabria.
I què passarà quan torni a apallissar algú?
Aguanta-ho.
No vull problemes.
Saps què? No crec que en tinguis.
Vinga, a veure el llavi.
Acosta't.
Tu no… Ai.
Ho sento.
No ets d'aquí, oi?
Soc de Boston.
Bé, de Lowell, però vaig estudiar a Boston.
On?
A Emerson.
Què passa?
Res. Fas bona olor.
- Només és sabó. - D'acord.
Sí, és sabó Booth Bay. En venen a Gates Falls.
Està molt bé. Regala'n a la teva…
Bé, en pots regalar a qui vulguis…
Gràcies.
Per curar-me, parlar amb mi i…
fer que l'institut sigui gairebé tolerable.
Estic en deute amb tu.
No, no em deus res.
Sí.
De debò.
Qui t'ho ha fet?
Podem deixar-ho córrer, papa?
Estic bé.
Ja, bé…
Has de parlar amb algú sobre això.
Senyor Harrigan, soc jo, el Craig.
Sé que no sentirà això, però aquesta nit ha succeït una cosa,
i només volia…
Necessito parlar amb algú.
M'han clavat una pallissa,
ha estat un gegant imbècil que es diu Kenny Yankovich.
Però he fet el que li vaig prometre.
Jo…
L'he despatxat.
Sap? Almenys ho he intentat.
Ha estat un bon cop de puny.
Em fa l'efecte que prou bo perquè m'ho torni a fer.
Sincerament, em temo que això no s'acabarà,
tant de bo vostè fos aquí per aconsellar-me.
SUBMARÍ EL YANKO ÉS MORT.
Sé que sembla molt evident,
però va ser el primer cop que vaig veure que tothom,
fins i tot els desgraciats, té pares i famílies que els enyoren,
que ploren per ells.
Pensava que el dol només em pertanyia a mi.
La necrologia del Kenneth James Yankovich
no va aparèixer al diari fins al dimarts.
I l'únic que deia era:
"Ha mort sobtadament a causa d'un tràgic accident."
Adeu, professora.
Craig.
No, espera un moment.
No, tinc classe.
T'escriuré un justificant.
On ets avui?
Aquí.
No ho crec.
És pel Kenny?
Craig,
si creus que has tingut alguna cosa a veure amb la seva mort,
he vist el seu historial.
Per desgràcia, el Kenny era un noi amb problemes greus.
Problemes a casa, a l'institut.
Tenia problemes psicològics.
No sé què ha passat,
però no té res a veure amb tu.
Va, ves-te'n. Ves a classe.
Craig.
Mai m'alegro quan mor un noi.
Però m'alegro que no siguis tu.
Professora Hart, creus en fantasmes?
Bé, suposo que no, perquè ets una científica.
Soc professora, no científica.
Ja ho sé, però ja m'entens.
No m'agrada pensar en aquestes coses.
No se m'acudiria mai utilitzar una ouija
per cridar els morts.
Per què?
La meva àvia sempre deia:
"Ningú hauria de cridar-los tret de si busquen respostes…
perquè no tots els fantasmes són bons."
Craig, has de marxar. Tens classe.
PARC DE CARAVANES BLACK BEAR
No són a casa.
És casa dels Bilodeau?
Suposo que sí.
I sap quan tornaran?
No crec que aviat.
Busco el Dusty Bilodeau.
El van trobar aquí.
"El van trobar aquí"?
Va perdre la feina quan treballava per a un ric imbècil.
El va acomiadar. Va haver de demanar l'atur.
Va buscar feina durant un any,
i un dia va aparcar la camioneta en aquell garatge,
va abaixar la porta i la va engegar.
LOTERIA RED DEVIL
FDP H
Ho va pintar abans d'entrar-hi.
Ningú va entendre què era.
Els mòbils que no tenen bateria no poden sonar ni reproduir missatges.
I no poden contestar.
Però ho ha fet.
Vostè ho ha fet.
He de saber una cosa, senyor Harrigan.
He de saber si va tenir res a veure amb la mort del Kenny Yankovich.
Sé que li vaig dir que tenia por, però no volia que morís.
Quina bogeria.
Si va tenir alguna cosa a veure amb la seva mort…
copegi la paret.
Copegi tres vegades.
Craig.
Si li dic una cosa, la pot mantenir en secret?
Ho ha de fer, oi? És una mena de regla.
Evidentment, el teu pare té raó.
Han hackejat el teu mòbil. Algú t'està fent una broma.
La teva professora també té raó.
El pare Ingersoll és un bon amic.
De St. Anne, a Gates Falls. Allà van batejar el Kenny.
Em va explicar els detalls del seu accident.
El Kenny va intentar fugir de nit des de la seva habitació al segon pis.
Havia begut molt.
Creuen que va relliscar a la teulada i va caure.
Va ser un accident tràgic. Res més.
Es va trencar el coll en caure.
Crec que és hora
que examinis la teva relació amb el mòbil.
Recordes què diu Mateu 5:30?
"I si la mà dreta et fa caure en pecat, talla-te-la i llença-la.
Val més que es perdi un dels teus membres…
que no pas que vagi a parar a l'infern tot el teu cos."
- Hola, què necessites? - Em vull desfer del mòbil.
D'acord.
Aquest t'encantarà.
Vull canviar de mòbil perquè he rebut missatges estranys.
- Saps qui te'ls ha enviat? - Sí, però ja no és aquí.
Els primers iPhones tenien problemes tècnics.
Els missatges devien estar penjats al sistema
i de vegades apareixien.
Com si fos un fantasma.
Però no un de bo.
Res.
Mantens el número.
T'he passat els contactes i les dades al teu nou mòbil.
- Tots? - Sí.
- Pots eliminar els que no vulguis. - Entesos.
Tenim un programa benèfic per als mòbils vells.
Els formatem del tot i els donem
a gent que els necessita, però no té diners.
D'acord.
No, de fet,
el donaré jo.
- La meva germana en necessita un. - Entesos.
TRUCANT A REI PIRATA
TRUCADA FALLIDA
Gràcies a Déu.
Pots amagar coses, però
mai desapareixen del tot.
Et segueixen, et murmuren a cau d'orella perquè no oblidis,
perquè continuïs fent-te preguntes.
Em preguntava on vivia ara la família Yankovich
i si encara estaven de dol.
Em preguntava si la vella casa feia sorolls per a ningú.
Cridant, fent eco.
Em preguntava si el senyor Harrigan em trobava a faltar.
Em preguntava en qui em convertiria
i si el que havia fet em marcaria, em definiria.
M'han acceptat.
Em preguntava si algú ho sabria algun dia.
Espero que no.
- Tens l'assegurança? - Sí.
La nova direcció de correus és a la taula de la cuina?
Sí.
Obre un compte a la llibreria.
Fes-ho aviat per si es queden sense material.
D'acord.
Abrics d'hivern.
No, tornaré abans de l'hivern, papa.
Estaràs bé?
Sí.
Me n'alegro molt per tu, col·lega.
Gràcies, papa.
T'estimo.
Jo també, col·lega.
Vinga.
- Truca'm si necessites res. - Ho faré.
Algú va dir que mai marxes de casa,
sinó que te l'emportes allà on vagis.
Jo esperava que no fos cert
perquè volia que algunes coses es quedessin a casa
i no em seguissin a Boston,
a dues hores i a milions de quilòmetres de Harlow.
Em van becar a Emerson, que tenia un programa de Periodisme genial.
- Sí. - Hola.
Ets el Craig?
Compartia habitació amb el Julian Summers, de Los Angeles.
Ell estudiava teatre. Volia ser una estrella del cinema.
…és el més important que podeu fer.
Em vaig posar a estudiar de valent.
Sentia que l'hi devia al meu pare.
I, evidentment, al senyor Harrigan.
Craig, dona una ullada a això.
Posaries la foto davall la firma?
A la part superior sembla més periodístic, no creus?
- Sí, tens raó. Gràcies. - De res.
- Com pots escoltar això? - Per un amic.
Doncs quin amic. Canvia l'emissora, fes el favor.
- Hola, papa. - Hola, col·lega.
- Què passa? - Tinc una mala notícia.
El titular deia: "Mor una professora a Vermont."
I la primera línia deia: "Victoria Corrales Hart,
professora de biologia a l'institut de Gates Falls,
va morir diumenge passat en un accident de cotxe."
Des que vaig marxar, la professora Hart es va prometre.
Aquell dia estava amb el seu promès.
Van marxar el cap de setmana a Chester
per quedar-se en una cabana i gaudir de la tardor.
En el viatge de tornada, prop de la frontera de New Hampshire,
es van creuar amb el Deane Whitmore de Waltham, Massachusetts.
On és el seu promès?
Encara és a l'hospital. S'hi quedarà un bon temps.
El desgraciat que va fer això anava tan borratxo que va sortir il·lès.
Ja l'havien arrestat per conduir borratxo sense permís.
Val més que no en surti impune.
No en sortirà.
Els quatre anys de presó s'anul·laran
si l'acusat fa sis mesos de rehabilitació.
Però se'n va sortir.
En va sortir impune.
El van enviar a un centre de rehabilitació
que semblava més aviat un club de camp.
TRUCANT A REI PIRATA
Senyor Harrigan.
Un home anomenat Deane Whitmore
ha matat una professora meva de l'institut.
Estava borratxo
i ha estavellat el cotxe contra el d'ella i el seu promès.
Ella era bona persona.
Em va ajudar quan més ho necessitava, i ell no ha rebut cap càstig.
Vull que mori.
Tan bon punt vaig penjar, me'n vaig penedir.
Em sentia culpable.
Era culpable.
Vaig pensar que era una bogeria.
Que era impossible.
Que a Deane Whitmore no li passaria res.
Que ho hauria d'oblidar.
TROBEN UN VEÍ MORT
S'ESTÀ INVESTIGANT EL POSSIBLE CRIM
Hola.
- Què vols? - Treballo per a un diari de Boston.
M'agradaria informar-me sobre un home ingressat aquí.
Pregunta a recepció.
Deane Whitmore.
Sí?
Vull saber com va morir.
Li pagaria 100 dòlars per la informació.
Dos-cents.
Es va suïcidar.
- Com? - A la dutxa.
Com?
Segur que ho vols saber?
Sí.
Cada hoste té la seva habitació i la seva dutxa.
Està bé. És luxós.
- Molt millor que casa meva. - Com?
Es va ofegar fins a morir.
Abans de l'esmorzar,
es va empassar xampú per greixar la gola.
Després va partir en dos una barra de sabó car.
Va llençar a terra una meitat i es va empassar l'altra.
Ha dit "un sabó car".
Comença per be.
Booth Bay?
Sí, exacte. Com ho sabies?
Va deixar una nota de suïcidi?
Més o menys. Una frase en un paperet.
Què hi posava?
Era un passatge bonic d'una oració.
Era "continua donant tot l'amor…"
"…que puguis." No és una oració.
No ho és?
És la lletra d'una cançó.
Quan caus, encara que ho veiessis a venir,
encara que ho desitgessis,
és un xoc.
No hi ha fons.
Ni final.
No pares de caure.
"L'horror."
Després que vostè morís, vaig entrar en el seu armari.
L'armari secret.
No era terrible. Només hi havia records.
Els seus secrets són els meus secrets.
Per això em va escollir a mi.
La seva mare va morir quan era petit.
Com jo.
Ja sabia el que era la solitud.
El que se sent.
Com jo.
Crec que per això va voler mantenir el contacte.
Em va costar, senyor Harrigan, però al final vaig descobrir
el que em volia dir amb els seus missatges.
C-C-C
P-R…
vol dir: "Craig, prou",
oi?
¿Em diu que ho deixi estar
perquè li faig mal?
Si és el cas, si li faig mal, ho sento.
Ho sento molt.
O m'ho diu perquè em faig mal a mi?
Ho fa per cuidar-me?
Si és això, doncs…
gràcies.
Gràcies.
Ara pot descansar, senyor Harrigan.
JOANNA POOLE FILLA, DONA, MARE - 1969-2001
Ho sento, mama.
Ho sento molt.
Crec que al segle XXI estem units al món amb els mòbils.
Si és el cas, probablement és una mala unió.
Ara dubto de moltes coses.
De la realitat, per començar.
Però sé una cosa, i és sòlida com la roca de Nova Anglaterra.
Quan mori,
quan m'arribi l'hora…
vull que m'enterrin amb les butxaques buides.
BASADA EN EL RELAT DE STEPHEN KING
Subtítols: Tulio Labadie