Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
„Když nás chtějí bohové potrestat, vyslyší naše modlitby.“
To napsal Oscar Wilde.
My to ale nečetli.
Možná jsme měli.
Harlow ve státě Maine není město, ale pořád jen vesnice,
i když už tu nežiju.
Má základní školu se šesti třídami.
Je tu obchůdek,
kde prodávají potraviny a loterii Rudý ďábel.
Gates Falls je větší sousední město.
Je tu tátova oblíbená restaurace U Mondella.
Chodívali jsme tam, když byl prodejcem měsíce,
což dřív bývalo častěji, ale teď už tolik ne,
co máma umřela.
V Harlow je taky jezero a skály,
kterým ustupuje borovicové jehličí, což je neúprosná realita Nové Anglie.
Než vám ale řeknu o majlantu z loterie,
o potyčkách s Kennym Yankovichem a o tom, jak všichni umřeli,
řeknu vám, jak jsem začal pracovat u pana Harrigana.
Bylo to kvůli kostelu.
Druhá Samuelova, první kapitola, verše 19 a 20.
„Krása Izraele je skolena na jejích návrších.
Jak ti mocní padli!
Nehlásejte to v Gatu,
neoznamujte to v ulicích Aškelonu.
Nechť se dcery Pelištejců neradují.
Nechť dcery neobřezaných neoslavují vítězství.“
Díky, Craigu.
Pěkné, že?
Jsem rád, že tu dnes ráno jste…
Od toho dne jsem si říkal…
co kdyby…
a proč já?
Proč vybral mě?
John Harrigan byl nejbohatší člověk v Maine. Miliardář.
Rád bych mluvil s vaším synem.
Už mu nesloužily oči
a chtěl někomu platit, aby mu četl knihy.
Byly tu jiné děti, které byly starší a lépe četly.
Věděl snad, že pět dolarů na hodinu bude lákavá nabídka pro kluka,
který se chce dostat z domu plného samoty?
Nebo měl jiný důvod,
na který jsem měl teprve přijít?
Zdravím, já jsem…
Vím, kdo jsi.
Běž dozadu a doprava.
„…tu totiž vidí jen vášeň.
A když vášeň vyhasne nebo chybí,
je mohutný tep krásy nepochopitelný,
dokonce trochu nechutný.
Vřelá a živoucí krása doteku, mnohem hlubší než krása moudrosti.“
„,Co jsou vlastně peníze?
Co dokáží, tati?‘
Pan Dombey si odsunul židli na původní místo
a poplácal ho po hlavě.
,Jednou na to přijdeš,‘ řekl.
,Peníze, Paule, dokáží cokoli.‘“
I když mi chyběla,
tátovi chyběla víc.
Bez ní se zdál smutný a prázdný.
Měl jsem zvláštní dětský problém.
Jako bych za máminu smrt mohl.
Jako bych za ni byl zodpovědný.
Ovládal ji.
A pokud jsem ji ovládal…
mohl jsem jí zamezit.
- Co to děláš? - Nic, omlouvám se.
Do toho ti nic není.
Chceš se na něco zeptat?
Pokud ano, odpovím.
Co je v té skříni?
Tajemství.
Hrozná tajemství.
„Prožíval svůj život znovu s každým detailem touhy, pokušení
a kapitulace v této výjimečné chvíli dokonalého poznání?
Šeptem zvolal k nějakému obrazu, k nějaké vidině.
Zvolal dvakrát.
To zvolání bylo jen pouhý dech.
,Ta hrůza. Ta hrůza.‘“
„Ta hrůza.
Ta hrůza.“
Rozumíš tomu, co jsi právě přečetl?
Rozumíš, co se Conrad snaží říct?
Myslím, že ano.
Dnes dostaneš výplatu, Craigu.
Děkuju.
Čtete někdy, když tu nejsem?
Ano, čtu tohle.
Není to trochu nudné?
„Nudné“?
Finance jsou fascinující.
Pamatuješ Dombeyho a syna?
Druhá kniha, kterou jsme četli. Já ji četl.
Dombey pomáhal svému synovi pochopit, že skutečná hodnota peněz
se neměří podle jejich hodnoty.
Skutečná hodnota peněz
se měří mocí.
Ale ten kluk, Paul, se zeptal nějak takhle:
„Proč peníze nezachránily maminku?“
A zeptal se otce, zda jsou peníze kruté.
Když se správně použijí, můžou být kruté.
BEZCITNÝ A VYPOČÍTAVÝ
John Harrigan nebyl moc oblíbený.
Nikdy nebyl ženatý, nikdy neměl děti
a neměl žádné spojení se zbylými členy rodiny.
Možná proto se zdál tak osamělý.
DALŠÍ SEBEVRAŽDA U HARRIGANA
Možná si tu osamělost vybíjel na ostatních.
NA CO HARRIGAN SÁHNE, TO ZEMŘE
Tomu pocitu jsem rozuměl.
S POZDRAVEM PAN HARRIGAN
Tvoje máma si myslela, že loterie je hazard.
Kdyby věděla, že čteš u Harrigana a hraješ Rudého ďábla,
obracela by se v hrobě.
No tak dobře.
- Kam jdeš? - Použít šťastný desetník.
To byl můj první.
Ale od toho dne
jsem každý rok obdržel čtyři obálky.
Na Valentýna, v září k narozeninám,
na Den díkůvzdání a na Vánoce.
Nic.
Je to držgrešle. Platí ti málo a dostáváš laciné prémie.
Rudého ďábla za jeden dolar z obchůdku?
Co znamená to, co jsi předtím řekl o mámě?
Co?
Obracet se v hrobě.
Je to jen staré rčení.
Znamená to, že když je někdo na odpočinku,
neměl by si dělat starosti s věcmi na zemi,
ve světě živých.
Tak jo.
„,Dobře, děcka,‘ zahlásil Rocky.
,Rychlý sprint, než bude poločas.
Do toho!‘ řekl orchestru
a začal na pódiu tleskat a podupávat do rytmu.
Účastníci za chvíli také tleskali
a podupávali.
Hemžili jsme se uprostřed parketu
a všichni sledovali minutovou ručičku,
když najednou Kid Kamm z páru číslo 18
začal partnerku poplácávat po tváři.
Levou rukou ji držel
a pravou rukou ji profackoval.
Ona ale nereagovala. Byla mrtvá.
Párkrát zachroptěla a sesunula se na zem.
Porotce zapískal
a všichni účastníci nadšeně vyskočili.
Účastníci tanečního maratonu nebyli s to…“
To stačí.
Když jsme to četli poprvé, nerozuměl jsem názvu.
A jak mu rozumíš teď?
Že když může být kůň v bolestech ušetřen utrpení,
proč nemůžou lidé dostat stejný dar?
Dar smrti.
Už nikdy necítit bolest,
netrápit se
a nemít starosti.
Četl jsem mu třikrát týdně pět let a vynechal jsem jen jednou,
když jsem měl silnou chřipku.
Bylo mi to líto, protože jsem si začal říkat,
že jsou naše setkání vrcholem jeho týdne,
že se má na co těšit a pro co žít.
Jako přechodový rituál jdou děti z Harlow na střední do Gates Falls,
protože v Harlow není.
Mike neboli U-Boat, který je starší bratr Billyho Ueberrotha,
už do toho neznáma skočil a vyvázl bez zranění.
Souhlasil, že nám ukáže, jak přežít, když mu zaplatíme.
VÍTEJTE ZPÁTKY, STUDENTI!
Paráda.
Kluci a holky, je načase vás zasvětit.
A stát.
Věnujte mi svůj zrak a sluch.
Před námi je nebezpečí.
Teď na vaší levé straně…
Nezírejte. Neodvažujte se tam,
pokud nechcete monokl, rakovinu plic nebo tetování.
Šikana je na střední v Gates Falls zakázaná,
ale to neznamená, že k ní nedochází.
Budete muset být připraveni. Tvařte se nezaujatě a nepřístupně.
Nenechte si nic líbit,
jinak tu strávíte roky pekla. Jako ve vězení.
Odseďte si to bez povšimnutí.
Díky, U-Boate.
Pro tebe to platí taky, Margie.
Starší holky jsou podlé jako krajty.
Neútočí přímo,
ale baví je z tebe vymačkávat život během celého roku.
Tam nikdy nechoďte.
Poslední zastávka naší prohlídky.
Jídelna. Tady tráví čas populární děcka.
Mají smartphony?
Motorolu Razr. V rohu je stůl se Samsungy.
A tamto je stůl Applů.
iPhony jsou nové. Kde je vzali?
Jsou to populární děcka.
Musíme sehnat mobily.
Když jste z malého města
a pak poznáte neznámý svět,
váš vesmír expanduje.
Uvidíte zvláštní a jiné tváře.
Některé přátelské,
ale jiné k vám budou tíhnout temným způsobem
a bezdůvodně vás nesnášet.
Hej! Jak to jde? Už jsem tě viděl, skrčku.
Vezmi si to.
Podívej se dovnitř.
Leštidlo na boty?
Každý prvák leští. Ty na záchodě vyleštíš moje.
- Mám hodinu. - Ne, dokud mi nevyleštíš boty.
- Ne. - „Ne“ je chyba, kterou nechceš udělat.
- Vylešti mi je, nebo ti to nacpu do huby. - Kluci!
Děje se něco?
Ne. Všechno v pořádku.
Co je v tom pytlíku? Není to výbava na šikanování, že?
Ne.
- Musím na hodinu. - Počkej.
- Jak se jmenuješ? - Craig.
Co je v tom pytlíku?
Je tam…
půlka sendviče.
Ptal se mě, jestli ho chci.
Dobře.
Toho budeš litovat.
Zachránil jsem tě. Měl bys děkovat.
To si strč někam.
- Neznáš mě. Co jsem ti udělal? - Chceš mě ztrapnit.
Měl jsi leštit, skrčku.
Měl jsi leštit.
Tady ho máme.
První den na střední. Jak to šlo?
Dobře.
To je všechno? Jen dobře?
Jo, bylo to super.
Máš správné pomůcky?
Jo.
- Co tvoji učitelé? Máš je rád? - Fajn, tati. Všechno v pohodě.
Jo, dobře.
Kdybys něco potřeboval, tak…
Dobře.
Tati.
Ano?
Můžu dostat mobil?
Na co ho potřebuješ?
Třeba kdybych potřeboval pomoc nebo zavolat 911.
Žijeme v tak malém městě, že můžeš zakřičet a přijedou.
Tak jo.
„Kdyby tam Jurgis zůstal dost dlouho, přišel by na to sám.
Byli to muži, kteří dělali špinavou práci,
takže je nešlo oklamat.
Líbila se jim tamější atmosféra i všechno ostatní.
Jurgis tam přišel a myslel si, že bude užitečný, bude růst
a naučí se řemeslu.
Brzy však zjistil svůj omyl.
V Packingtownu nikdo nerostl poctivou prací.
Dost!
Zapomněl jsem, jak nenávidím tyhle socialistické žvásty.
Myslíte si, že se Sinclair mýlil a že se nelze prosadit
poctivou prací a dodržováním pravidel?
Craigu.
Nepleť se.
Obdivuji tvrdou práci.
Miluji chytrou práci.
Abys přežil, musíš být silně soupeřivý.
Abys byl první, musíš být odvážný.
Musíš být nemilosrdný.
Nežádej o to, co potřebuješ.
Žádej… Ne! Nežádej.
Řekni si o to, co chceš.
- Pane Harrigane? - Ano?
Chtěl vás někdy někdo v životě šikanovat?
Nebo vás využít? Myslím v práci.
Každičký den.
Jak jste se s tím vypořádal?
Tvrdě.
Podívejme se na to.
Páni!
To je…
Vezmu si ho, až půjdeme příště k Mondellovi.
Tys jich taky pár dostal.
Otevři ten malý. Ten můj si nech nakonec.
- Od pana Harrigana. - Páni, co by to mohlo být?
Překvapení.
- Hned jsem zpátky. - Jo.
Vyhrál jsem!
- Vážně? Kolik? - Tomu neuvěříš.
Milion.
Tři tisíce dolarů!
Ten je výherní.
Takový dárek bude těžké překonat.
Možná jsi měl nejdřív otevřít ten můj.
Jo.
- Jo. - Tati.
No tak.
Nemáš zač, synu.
Holka v obchodě mi pomohla. Je nastavený, nabitý a připravený.
Komu zavoláš nejdřív?
- Haló? - Veselé Vánoce, pane Harrigane.
- Craigu? - Ano, jsem to já.
Kde jsi? Zní to, jako bys byl na druhé straně Měsíce.
Volám ze svého mobilu.
To ne, ty jsou plné radiace.
Jak ti můžu pomoct?
Jen jsem vám chtěl říct, že ten los, co jste mi dal, byl výherní.
Tři tisíce dolarů.
Skvělé.
Konečně se to vyplatilo.
Děkuju.
Je hezké, že jste mi ho dal.
O nic nejde.
Rozdávám je přátelům.
Je to všechno?
Asi ano.
Veselé Vánoce.
Tak jo. Veselé…
Vrátit se po svátcích je na prd.
- Kam ten spěch, Craigu? - Kam jdeš?
Cože?
- Kecáš! - To ne.
To ne.
Margie, Billy a U-Boat dostali mobily krátce nato,
ale já jediný jsem měl iPhone a Billy a U-Boat sdíleli Razr.
Díky.
Craigu, o něčem jsem si s tebou chtěl promluvit.
Tuhle dohodu už máme velmi dlouho.
Zdá se mi, že jsi úplně jiný člověk,
než když jsme začínali.
Moje otázka zní,
proč sem pořád dál chodíš?
- Chcete, abych přestal? - Ne.
Tak o co jde?
Určitě existují sportovní kluby a holky,
se kterými by ses bavil lépe.
Přesto jsi tři dny v týdnu tady.
Proč?
Je to proto, že cítíš nějakou povinnost?
Vůbec ne.
Tak proč tedy?
Protože mě to s vámi baví.
Proč?
Chodím sem, protože…
Mám rád vůni vašich knih.
Jsem tu, protože mám rád naše rozhovory. Když nahlas čtu,
dává mi to pocit moci, který jinde necítím.
Chodím sem, protože chci.
Nashle ve čtvrtek.
Už vím, co udělám s výhrou.
Ušetříš si ji na vysokou, jak jsme se dohodli.
Řekl jsi, že si na vysokou ušetřím většinu.
Jak často si něco kupuju?
Skoro nikdy.
Vím, co chci dělat se zbytkem.
- Zdravím, Pete. - Zdravím.
- Ahoj, Edno. - Ahoj, kluku.
Děkuju.
Tady jsi.
- Něco jsem vám přinesl, pane Harrigane. - Nic nepotřebuju.
Děkuju.
Vážím si tvého úmyslu.
Ale nechci ho.
- Dej ho svému otci. - Řekl mi, že to řeknete.
Je to moudrý muž.
Henry David Thoreau řekl:
„Věci nám nepatří. My patříme věcem.“
Nemám televizi,
protože kdybych ji měl, trávil bych čas jejím sledováním.
V autě mám rádio, ale doma ho nemám,
i když mám trochu country a westernové muziky někdy rád.
Kdybych ho měl doma, promrhal bych víc času.
- Dobře, já jen… - Ne.
Začínám litovat, že byl ten los výherní.
- Vidíte je? - Jo.
Těm se říká ikony.
Tahle je pro burzu.
Mám předplacený Wall Street Journal.
Jasně, ale tohle Wall Street Journal neumí.
- Jsou ta čísla v reálném čase? - Jo.
Možná jsou o minutu nebo dvě pozadu.
To mě podrž.
Je to jako mít vlastní burzovní ukazatel,
jako mívali magnáti ve svých sídlech.
Jo, a když si chcete přečíst Journal nebo Forbes
nebo něco takového, tak můžete.
„Barton Instruments oznamují uzavírání.“
Tady to není.
Protože ty jsou včerejší.
Dostáváte je o den později jako ostatní. Ale tyhle jsou dnešní.
Byl jsem arogantní, Craigu.
Nakonec si to nechám.
- Aspoň na nějakou dobu. - Jsem rád.
Můžeš mi přinést ze stolu telefon?
No, s tímhle můžete volat.
- Vážně? - Jo.
K tomu to slouží.
Vytočíte číslo, které chcete. Dotknete se prsty.
- A máte čtyři čárky. - „Čárky“?
To je díky novému vysílači.
- Je to lepší? - Ano, je.
Chicku?
Tady John Harrigan.
Teď mám mobil.
Chci udělat změny ve svém portfoliu.
Ano.
Tak co? Líbilo se mu to?
Ne.
Varoval jsem tě.
Byl unesený.
Můžu si nastavit budík…
Před každým čtením jsem mu ukázal nové funkce mobilu.
Ukázal jsem mu internet,
Yahoo! a Google.
Naučil jsem ho esemeskovat a vytvořit hlasovku…
Teď nezvedám telefon.
Ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
Teď nezvedám telefon.
Ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
- Asi bych nechtěl, abyste se ozval. - Perfektní.
…a dokonce i vlastní nastavení.
- Vymyslíme vám nick. - „Nick“?
Nick znamená přezdívka.
Když mi budete volat, vyskočí mi na mobilu.
Chceš, abych si vymyslel přezdívku?
Třeba to, jak vám říkají ostatní. Tady máte.
Takhle se mi říkalo v novinách.
Nebylo to myšleno jako kompliment.
Král pirátů. Pecka. Už vám někdo volal?
Ne. Jen nabídky produktů a špatná čísla.
Nemohl jsem vystát ten xylofonový zvuk.
Vybereme jiné zvonění.
- Lepší? - Jo, lepší.
- Ale nezvednu ho. - A když to budu já?
Jak to poznám?
- Máte rád country a western, že? - Ano.
- Jaká je vaše oblíbená písnička? - Mám mnoho.
„Stand By Your Man“ od Tammy Wynette.
Vyzváněcí tóny.
Tahle?
Jo. To je krása.
Poslechni si to.
To zvládnu.
Tady. „Stand By Your man“. Tak jo. Tady to máte.
Dobře. Teď mi zavolejte. Máte mě v oblíbených.
Jo. Teď poznáme, když ten druhý bude volat.
Ano. Skvěle.
Tak jo. Co si dnes přečteme?
Vše v pořádku?
Ne.
Ne. Něco mě trápí.
Možná mi to vysvětlíš.
Už měsíc čtu na tomhle mobilu články.
Všechny byly zadarmo.
- Ano? - Ne.
Čtu zadarmo něco, za co lidé platí hodně peněz.
Je to skvělé, ne?
Ne, není!
Vyzrazení informací
je v rozporu se vším, co znám o úspěšném podnikání.
Celosvětová síť je jako rozbité vodovodní potrubí,
které místo vody chrlí všemi směry informace.
Nerozumím tomu. Je to lákadlo nebo co?
Ptám se, Craigu.
Je to něco jako Fryeburgská pouť,
kdy je první kolo většinou zdarma.
A my jsme pořád ještě v prvním kole.
Fryeburgská pouť.
Na těch stránkách navíc nejsou žádné reklamy.
Reklamy jsou pro noviny životní síla.
Jak přežijí?
Nemyslím si, že je to lákadlo.
Podle mě je to iniciační droga.
Už jsem si všiml,
že výsledky mého vyhledávání na Googlu se týkají financí.
Ví to, co chci.
Co se stane, až zastaví kohout?
Už žádné dárečky.
A falešné informace budou běžné a považované za pravdu.
A co se stane, když toho začnou využívat, aby šířili víc nesmyslů, než už se šíří?
Noviny, novináři, politici.
Všichni bychom z tohoto udělátka měli mít strach.
Půjdu pomoct Peteovi.
Zíral do svého mobilu jako do magické koule.
V ten den během několika vteřin
pan Harrigan předpověděl budoucnost.
Budoucnost internetu, budoucnost zpráv a falešných zpráv,
sociálních sítí, platebních bran a spamů,
Juliana Assange a Edwarda Snowdena a celého světa.
Dobré ráno, Craigu.
Dobré ráno, slečno Hartová.
PĚKNÝ SVETR
DÍK
Není to chytrý mobil?
Jo, je to iPhone.
Jak myslíš, ty zazobanče.
- Chceš vidět můj? - Jasně.
Je skvělý. Má obrovský…
Jasně. Já žádný nemám.
Ukážeš mi svůj?
Tak jo.
Díky.
Páni.
Pecka.
Chytej!
„Ale to je začátek nového příběhu.
Příběhu postupné obnovy člověka.
Příběhu jeho postupného znovuzrození,
jeho přechodu z jednoho světa do druhého,
jeho zasvěcení do nového, neznámého života.
To může být předmětem nového příběhu, náš nynější příběh však končí.“
Omlouvám se.
Odstup, Satane.
Dobrá práce.
Občas mě neutěšené ruské romány baví.
Donesl bys mi z prostředního šuplíku mého stolu šekovou knížku?
Děkuju.
Našel jsi ji?
Děkuju.
Ten přístroj je nový. Je vše v pořádku?
Používám ho hlavně v noci.
Na něco jsem se vás chtěl zeptat.
Proč žijete tady?
V Harlow.
Můžete žít kdekoli.
Jako někdo, kdo žil celý život ve městě,
jsem chtěl žít na venkově.
Podíval jsem se na spoustu míst a nakonec jsem se usadil tady.
Je tu krajina,
ale není velkolepá.
Velkolepá krajina přitahuje lidi.
A já lidi moc nemám rád.
Nikdo tu po mně nic nechce.
Chtěl jsem místo…
kde po mně nikdo nebude nic chtít.
Protože když někdo něco chce,
téměř vždy jim…
vyhovím.
A ty? Existuje místo, kde jinde bys chtěl žít?
Možná Los Angeles.
Možná bych mohl psát pro film.
Někdo to asi dělat musí.
Nechyběl by ti domov,
tvář tvého otce a pokládání květin na matčin hrob?
Jo, občas bych se sem vrátil.
Pokud se na to Bohem zapomenuté místo vypravíš
a pustíš se do takového podnikání,
věz, že je to těžké a nespravedlivé
a že si uděláš nepřátele.
- Bůh ví, že já si je udělal. - Jo, já vím.
Něco mi musíš slíbit, Craigu.
Dobře.
Až ti přijdou do cesty…
bez zaváhání to s nimi vyřídíš.
S těmi nepřáteli.
Vyřídím?
Bez zaváhání.
A nebudeš kvůli tomu cítit ani špetku viny.
Slib mi to.
Slib mi to!
Tak jo.
Slibuju vám to.
Dobře.
Děkuju, pane Harrigane.
Je mi potěšením, Craigu.
Nesmírným potěšením.
Zdál se mi děsivý i fascinující.
I když byl slabý, měl sílu.
Možná by mohl být i nebezpečný.
Ale já byl jeho přítel.
Řekl to.
A soudě podle nedotčených losů v šuplíku
jich neměl tolik.
DĚKUJU ZA PŘÁNÍ A STÍRACÍ LOSY.
JE ČEST PRO VÁS PRACOVAT.
Pane Harrigane?
KRÁL PIRÁTŮ
Pane Harrigane?
Pane?
Omluvíš mě? Volá můj syn.
Craigu?
Pan Harrigan. Myslím…
že je mrtvý.
- Nedýchá. Myslím… - Kde jsou správci?
Je úterý.
Nejsou tady.
Dobře, poslouchej.
Počkej tam.
Běž a počkej venku. Zavolám záchranku.
„Byly to ty nejlepší časy.
Byly to ty nejhorší časy.
Byl to věk moudrosti a věk pošetilosti.
Byla to éra víry.
Byla to éra nevěřícnosti.
Bylo to období světla. Bylo to období temnoty.
Bylo to jaro naděje a zima zoufalství.
Měli jsme před sebou všechno, a neměli jsme nic.
Všichni jsme šli přímo do nebe.
Všichni jsme šli opačným směrem.“
Půjdu spát.
Sakra.
BUDOU MI CHYBĚT NAŠE SPOLEČNÁ ODPOLEDNE.
„Nechť veškerá hořkost a zloba, hněv a křik a pomluvy
se od vás se všemi zlými úmysly odvrátí.
Buďte k sobě vlídní,
mějte něžnost v srdci, odpouštějte si,
vždyť i Bůh vám, pro Krista, odpustil.“
Chceš se ještě podívat?
Chci počkat. Chci být poslední.
Nespěchej. Počkám venku.
Byl v obleku, který jsem neznal,
a pohřebák ho trochu namaloval, aby vypadal zdravý.
Jenže zdraví lidé neleží se zavřenýma očima v rakvích.
Mnozí, kteří přijeli z daleka,
respektovali Johnův…
Pan Harrigan byl pohřben blízko mé matky.
Byl jsem u jejího hrobu jen jednou.
Táta za ní chodil každý týden, ale já se držel dál.
Bylo to asi proto, že kdybych přišel…
došlo by mi, že odešla navždy.
S Johnem Harriganem to bylo těžké, ale byl férový.
Nevím, zda by byl překvapený, kolik lidí dnes přišlo.
Promiň. Ty jsi Craig, že?
Ano, pane.
Já jsem Chick Rafferty. Starám se… Staral jsem se o finance Johna Harrigana.
Chci si promluvit.
Měl bys od pana Harrigana něco dostat.
Já…
Do týdne se ti ozve jeho právník.
- Mám problém? - O co jde?
Nebojte, je to dobrá věc.
Tohle by to mělo vysvětlit.
Dostal jsem ji před dvěma měsíci.
Měl jsem si ji nechat až k této příležitosti.
Tak jo. Hezký den.
Co je?
Myslím, že jsi v závěti.
Mám to otevřít teď?
„Craigu, jestli to čteš, zemřel jsem.
Nechal jsem ti ve fondu 800 000 dolarů.
Správci fondu jsou tvůj otec a pan Rafferty.
Můj manažer je teď vykonavatelem závěti.
Počítám, že ta částka by ti měla stačit na čtyři roky vysoké…“
…a na jakoukoli práci po studiu.
Mělo by zbýt dost, aby ti to stačilo do začátku kariéry.
Mluvil jsi o psaní scénářů, a jestli je to to, co chceš,
pak si za tím samozřejmě běž, ale věz, že s tím nesouhlasím.
Existuje neslušný vtip o scénáristech.
Nebudu ho tu opakovat,
ale určitě si ho najdi na mobilu.
Klíčová slova jsou „scénárista“ a „hvězdička“.
Filmy jsou pomíjivé, zatímco dobré knihy jsou věčné, nebo k tomu mají blízko.
„Spoustu dobrých jsi mi přečetl, ale další čekají na napsání.
Víc k tomu neřeknu.
I s výdaji na školu může z tvých 800 000 být milion či víc,
než ti bude 26, kdy fond skončí
a ty budeš moct utratit nebo investovat zbytek podle sebe.
P.S. Také mi budou chybět naše společná odpoledne.“
Co je?
Vypadáš, jako bys viděl ducha.
BUDOU MI CHYBĚT NAŠE SPOLEČNÁ ODPOLEDNE.
Teď nezvedám telefon.
Ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
Chybíte mi, pane Harrigane.
Vážím si peněz, které jste mi dal,
ale vrátil bych je, kdybyste tu mohl zůstat.
Vím, že to asi zní jako lež, ale není.
Vážně ne.
Jsi vzhůru?
- Jo. - Dělám snídani.
KRÁL PIRÁTŮ
Tati!
Není mrtvý. Pan Harrigan. V půl třetí ráno nebyl.
- „C-C-C“. - Musíme ho vykopat.
- Je pohřben zaživa. - Cože?
Musíme tam někoho poslat a sehnat buldozery…
- Zadrž, Craigu. - …a lopaty.
Co se děje?
- Dal jsem mu do rakve mobil. - Proč jsi mu ho dal?
Neměl jsem to dělat. Vím, je to divné a teď tohle.
Musí pro to existovat nějaké vysvětlení.
Někdo mu hacknul telefon. Naklonovali ho.
Jen si z tebe utahují.
Když si ze mě utahují, proč to není vtipné, jako:
„Pomoc, jsem v krabici“?
To je vtipné.
Proč dvě A a třikrát moje iniciála? To nedává smysl.
Musíme ho jít zkontrolovat.
Ne, nemusíme a já ti řeknu proč.
- Posaď se. - Ne.
Craigu, sedni si.
John Harrigan zemřel bez svědků.
Kvůli tomu byla provedena pitva.
Tak zjistili, že zemřel na onemocnění srdce.
Rozřízli ho?
Jo.
Nerad ti to říkám. Nechci, aby tě to trápilo.
Ale bylo by lepší, aby sis myslel, že byl pohřben zaživa?
Nebyl. Nemohl být.
Je mrtvý.
Rozumíš tomu?
Ano.
Co tu děláš, chlapče?
Děkuju.
- Jsi v pořádku, Craigu? - Ano.
Říkal, že ti něco nechá.
- Nechal? - Ano.
Byl velmi štědrý.
Postaral se i o mě a Petea.
Jo. Byl to…
byl to dobrý člověk, že?
Byl férový, ale nebylo dobré si ho naštvat.
Jak to myslíte?
Pamatuješ Dustyho Bilodeaua?
Bilodeauovi žili v autokempu U Černého medvěda.
Ten znám. O co šlo?
Dělal zahradníka před Petem. Nebyl tu ani osm měsíců.
Pan Harrigan ho chytil krást. Vyhodil ho.
Dusty se neomluvil. Prostě odešel. Myslel si, že tím to končí.
Neskončilo.
Co se mu stalo? Co se stalo Dustymu?
Už jsem řekla dost.
Chceš si odsud něco vzít? Něco na památku?
Nevím. Možná orchidej?
Dobře, drahoušku.
Vezmi si orchidej.
NA PRODEJ
Chick Rafferty nechal Ednu a Petea, aby se o dům starali.
Portlandská realitka vyvěsila ceduli „na prodej“.
Přišlo pár lidí.
Po tom zmatku s hacknutým mobilem
můj svět docela zpomalil.
Škola byla fajn, dokonce mě bavily předměty.
Slečna Hartová učila přírodopis. Byla to ta nejlepší učitelka.
Řekne mi někdo, odkud většina…
Craigu.
Mořský život produkuje 70 % kyslíku.
Přesně tak.
Máš 100% pravdu.
Kennyho Yankoviche vyhodili, když prodával ve škole trávu.
Myslel, že jsem ho práskl, ale já to nebyl.
Nemůžu ale říct, že mě netěšilo, že ho nemusím vídat.
Jako ostatní školy, i Gates Falls pořádala plesy.
Na konci prvního pololetí to byl zimní ples.
Byla to taneční zábava, na kterou ale holky zvaly kluky.
Cítil jsem, že mě pozve Margie,
já ji ale takhle rád neměl.
Doufal jsem v pozvání od jiné.
TANCOVAČKA SE MNOU?
OUKEJ
- Musím si odskočit. - Doprovodím tě.
Ještě pro vás máme dvě písničky.
Počkám na tebe.
Je po tobě.
Co to děláš?
- Nech mě. - Zabiju tě.
- Napráskal jsi mě! - Já ne…
Proč jsi to sakra udělal?
Musím ti nakopat.
Nechtěl jsem ti ublížit.
Ale…
Jestli o tom někomu řekneš, seš mrtvej.
Craigu!
Tak jo, tady to máme.
Regino, do tělocvičny. Řekni panu Taylorovi, že hned přijdu.
Ať zavolá Craigovu tátovi.
Víš, že to musím nahlásit, že? Byl to Yankovich?
Nebyl to Kenny…
což je dobře.
Kdyby to byl on, určitě by ho zatkli,
protože ho už vyloučili.
Byl by soud, ke kterému bych musel jít, a všichni by se to dozvěděli.
A co se stane, až zmlátí někoho dalšího?
Drž si to.
Chci to jen přežít.
Víš ty co? Přežiješ to.
Tak jo. Ukaž mi ten ret.
Pojď sem.
Nejste… Au.
Promiň.
Vy nejste odsud, že ne?
Jsem z Bostonu.
Tedy z Lowellu, ale v Bostonu jsem chodila na vysokou.
Kam?
Na Emerson.
Co se děje?
Ne, nic. Hezky voníte.
- To je jen mýdlo. - Jasně.
Je to mýdlo Booth Bay. Seženeš ho v Gates Falls.
Je skvělé. Měl bys ho sehnat své…
Můžeš ho koupit komukoli.
Děkuju.
Že jste mě ošetřila a promluvila si se mnou a…
že byla díky vám střední téměř snesitelná.
Jsem váš dlužník.
Ne, nejsi.
Ale ano.
Vážně.
Kdo ti to udělal?
Můžeme to neřešit, tati?
Nic mi není.
Jo, no…
Musíš o tom s někým mluvit, Craigu.
Pane Harrigane, tady já, Craig.
Vím, že to neuslyšíte, ale dnes večer se něco stalo
a já jsem jen chtěl…
Potřeboval jsem o tom s někým mluvit.
Dostal jsem pěknou nakládačku.
Dal mi ji ten velký, hloupý a natvrdlý pitomec Kenny Yankovich.
Ale já splnil, co jsem slíbil.
Já…
Vyřídil jsem to s ním.
Chápete? Aspoň jsem to zkusil.
Ale byla to dobrá rána.
Tak dobrá, že mám strach, že po mně půjde znovu.
Upřímně mám strach, že to neskončí,
a přeju si, abyste tu byl a poradil mi.
YANKO JE MRTVÝ
Vím, že je to jasné,
ale tehdy mě poprvé napadlo, že všichni,
i pitomci, mají rodiče a rodiny, kterým chybí,
které truchlí.
Hloupě jsem si myslel, že žal cítím jen já.
Nekrolog Kennetha Jamese Yankoviche
byl v Gates Falls Tribune až v úterý.
Stálo v něm jen:
„Zemřel náhle v důsledku tragické nehody.“
Na shledanou.
Craigu.
Ne, počkej chvíli.
- Ne, mám hodinu. - Napíšu ti omluvenku.
Kde máš dnes hlavu?
Tady.
To se mi nezdá.
Týká se to Kennyho?
Craigu…
jestli si myslíš, že máš něco společného s jeho smrtí…
Viděla jsem jeho záznamy.
Kenny byl bohužel dítě s vážnými problémy.
S problémy doma i ve škole.
Měl psychické problémy. Nevím, co se stalo…
ale s tebou to nesouvisí.
Tak běž. Stihneš to na hodinu.
Craigu.
Nikdy mě netěší, když dítě zemře.
Ale jsem ráda, že jsi to nebyl ty.
Slečno Hartová, věříte na duchy?
No, asi ne, protože jste vědkyně.
Nejsem vědkyně, jsem učitelka.
Já vím, ale víte, jak to myslím.
Nerada o takových věcech přemýšlím.
Nikdy bych nešla na seanci nebo si zahrávala s tabulkou Ouija,
abych vyvolala mrtvé.
Proč ne?
Má babička vždy říkala:
„Člověk by neměl nikoho vyvolávat, pokud nechce odpověď.
Protože ne všichni duchové jsou svatí.“
Měl bys jít, Craigu. Máš hodinu.
AUTOKEMP U ČERNÉHO MEDVĚDA
Nejsou doma.
Bydlí tu Bilodeauovi?
Už to tak bude.
Aha. A nevíte, kdy se vrátí?
Brzy to nebude.
Hledám Dustyho Bilodeaua.
Našli ho tamhle.
„Našli ho“?
Přišel o práci u nějakého bohatého pitomce.
Vyhodili ho. Byl na podpoře.
Strávil rok hledáním práce,
pak zajel autem do garáže s mlátičkou,
zavřel dveře a nastartoval ji.
RUDÝ ĎÁBEL
JDI DO… H.
To tam napsal, než vjel dovnitř.
Nikdo tomu nerozuměl.
Mobily, které nejsou nabité, nemůžou zvonit ani přehrávat zprávy.
A nemůžou odepisovat.
Ale tenhle odepsal.
Vy jste odepsal.
Potřebuju něco vědět, pane Harrigane.
Musím vědět, jestli máte něco společného se smrtí Kennyho Yankoviche.
Vím, že jsem vám řekl, že mám strach, ale nechtěl jsem, aby umřel.
Tohle je šílené.
Jestli máte něco společného s jeho smrtí,
zaklepejte mi na zeď.
Třikrát zaklepejte.
Craigu.
Když vám něco řeknu, může to zůstat mezi námi?
Musí, ne? Je to nějaké takové pravidlo.
Tvůj otec má samozřejmě pravdu.
Tvůj mobil někdo hacknul. Utahuje si z tebe.
I tvá učitelka má pravdu.
S otcem Ingersollem se znám. Je ze Svaté Anny v Gates Falls.
V tom kostele byl Kenny pokřtěn.
Řekl mi podrobnosti o té nehodě.
Kenny chtěl v noci utéct ze svého pokoje v prvním patře.
Hodně pil.
Nejspíš uklouzl ze střechy a spadl.
Byla to tragická nehoda. To je vše.
Při nárazu si zlomil vaz.
Myslím, že je načase,
aby ses zamyslel nad svým vztahem ke svému mobilu.
Pamatuješ si, jak jsi četl Matouše 5:30?
„Jestli tě svádí pravá ruka, usekni ji a zahoď,
neboť je lepší, když přijdeš o jeden úd,
než když celé tvé tělo skončí v pekle.“
- Co si přejete? - Chci se zbavit mobilu.
Dobře.
Tenhle si oblíbíte.
Chci nový jen proto, že mi chodí divné zprávy.
Znáte odesílatele?
Ano, ale už není mezi námi.
První iPhony měly divné vady. Uspěchaná výroba.
Podle mě se zprávy zasekly v softwaru
a občas se objeví.
Lze tomu říkat „duch v přístroji“.
Svatý ale není.
- Nic. - Číslo máte stejné.
Převedl jsem vám kontakty a informace ze starého mobilu.
- Všechny? - Jo.
- Ty, co nepotřebujete, smažete. - Dobře.
Pro váš starý mobil máme charitativní program.
Celý ho vymažeme včetně dat a darujeme ho.
Je to pro někoho, kdo si ho nemůže dovolit.
Tak jo.
Ne, vlastně…
daruju ho sám.
- Potřebuje ho mladší sestra. - Dobře.
VOLÁM… KRÁL PIRÁTŮ
NELZE SE SPOJIT
Děkuju, Bože.
Věci můžete schovat,
nikdy ale skutečně nezmizí.
Sledují vás, šeptají vám do ucha, abyste nezapomněli,
abyste dál pochybovali.
Říkal jsem si, kam se Yankovichovi přestěhovali
a jestli ještě truchlí.
Jestli ten starý dům vydává zvuky, které nikdo neslyší.
Volání, ozvěny.
Říkal jsem si, jestli panu Harriganovi chybím.
Říkal jsem si, co ze mě bude.
Jestli to, co jsem udělal, mě poznamená, zda mě to bude definovat.
Dostal jsem se tam.
Napadlo mě, jestli to někdo zjistí.
Doufám, že ne.
- Máš kartu AAA? - Jo.
A nová adresa je na stole?
Jo.
Určitě si v knihkupectví otevři účet.
Udělej to brzy, kdyby jim došlo zboží.
Udělám to.
Zimní kabáty.
Ne, tati, před zimou se vrátím.
Budeš v pořádku?
Jo.
Mám z tebe takovou radost, hochu.
Díky, tati.
Mám tě rád.
Já tebe taky, hochu.
- Tak jo. Zavolej, kdyby něco. - Zavolám.
Někdo řekl, že domov nikdy neopustíte,
že si ho vždycky vezmete s sebou.
Já osobně doufám, že to není úplně pravda.
Některé věci bych rád nechal doma.
Nechci je brát do Bostonu,
který je dvě hodiny a milion kilometrů od Harlow.
Dostal jsem stipendium na skvělý žurnalistický obor na Emersonu.
- Jo. - Ahoj.
Ty jsi Craig?
Můj spolubydlící v prváku byl Julian Summers z L.A.
Studoval drama. Chtěl být filmová hvězda.
…to je to nejdůležitější, co můžete udělat.
Skočil jsem do toho a makal.
Cítil jsem, že to dlužím tátovi.
A samozřejmě panu Harriganovi.
Craigu, můžeš se na něco mrknout?
Má ta fotka být u jména autora?
Nahoře je to profesionálnější, nemyslíš?
- Jo, asi jo. Díky. - Jo.
- Jak to můžeš poslouchat? - Mám to od kámoše.
„Od kámoše“. Přelaď to. Vážně.
- Ahoj, tati. - Ahoj, hochu.
- Co se děje? - Mám moc špatné zprávy.
Novinový titulek zněl: „Milovaná učitelka zabita ve Vermontu.“
V úvodní větě stálo: „Victoria Corrales Hartová,
učitelka biologie v Gates Falls,
byla v neděli zabita při čelní srážce.“
Co jsem odjel, slečna Hartová se zasnoubila.
A ten den s ní byl i její snoubenec.
Na prodloužený víkend jeli do Chesteru.
Bydleli v chatě a užívali si podzim.
Když byli na cestě zpátky skoro v New Hampshire,
potkal je Deane Whitmore z Walthamu v Massachusetts.
Co její snoubenec?
Je pořád v nemocnici. Nějakou dobu tam bude.
Prý byl ten pitomec tak opilý,
že vyvázl bez škrábnutí.
Čtyřikrát řídil pod vlivem. Neměl řidičák.
To mu nesmí projít.
Neprojde.
Čtyřletý trest ve vězení bude podmíněně zrušen,
pokud obžalovaný souhlasí s šestiměsíční odvykací léčbou.
Ale prošlo.
Prošlo mu to.
Deane Whitmore šel do léčebny, která byla spíš sportovní klub než vězení.
VOLÁM… KRÁL PIRÁTŮ
Pane Harrigane.
Muž jménem Deane Whitmore
zabil moji učitelku ze střední.
Byl opilý…
a naboural do slečny Hartové a jejího snoubence.
Byla dobrý člověk.
Pomohla mi, když jsem potřeboval, a on nedostal to, co si zasloužil.
Chci, aby zemřel.
Jakmile jsem zavěsil, tak jsem toho telefonátu litoval.
Cítil jsem se provinile.
Byl jsem vinen.
Zdálo se šílené o tom vůbec přemýšlet.
Zdálo se to nemožné.
Deaneu Whitmoreovi se nic nestane.
Měl bych to nechat být.
MÍSTNÍ MUŽ NALEZEN MRTEV
ŽÁDNÉ PODROBNOSTI. PROBÍHÁ VYŠETŘOVÁNÍ.
Zdravím.
Co chceš?
Jsem z bostonských novin.
Chtěl bych informace o někom, kdo se tu léčil.
Běž na recepci. Zeptej se tam.
Deane Whitmore.
Jo.
Chci vědět, jak umřel.
Za informace zaplatím 100 dolarů.
Dvě stě.
Zabil se.
- Jak? - Ve sprše.
Jak?
Vážně to chceš slyšet?
Ano.
Každý host má svůj vlastní pokoj, svou vlastní sprchu.
Vážně luxusní.
- Mnohem lepší než můj dům. - Jak?
Udusil se.
Před snídaní vypil šampon, aby si propláchl krk.
Pak rozlomil luxusní mýdlo napůl.
Půlku hodil na zem
a druhou si nacpal do krku.
Říkal jste luxusní mýdlo.
Začíná na B.
Booth Bay?
Jo, přesně tak. Jak to víš?
Nechal dopis na rozloučenou?
Tak trochu. Jednu větu na kousku papíru.
Jakou?
Bylo to docela milé, jako modlitba.
Bylo tam: „Nepřestávej dávat všechnu lásku…“
„…co můžeš.“ Není to modlitba.
Ne?
Je to text písně.
Když spadnete, i když jste to čekali,
i když jste to chtěli,
stejně vás to šokuje.
Neexistuje dno.
Je to nekonečné.
Prostě padáte.
„Ta hrůza.
Ta hrůza.“
Po vaší smrti jsem otevřel vaši skříň.
Vaši tajnou skříň.
Vůbec nebyla hrozná. Byly v ní jen vzpomínky.
Vaše tajemství jsou má tajemství.
Proto jste mě chtěl na čtení.
V dětství vám umřela matka.
Stejně jako mně.
Znal jste osamělost.
Víte, jaké to je.
Stejně jako já.
Proto jste chtěl zůstat v kontaktu.
Chvíli mi to trvalo, ale přišel jsem na to, pane Harrigane,
co jste se mi snažil napsat.
C-C-C
P-Ř…
znamená „Craigu, přestaň.“
Že ano?
Říkáte mi, abych přestal,
protože vám ubližuju?
Jestli vám ubližuju, tak mě to mrzí.
Moc mě to mrzí.
Nebo říkáte, abych přestal, protože ubližuju sobě?
Staráte se o mě, protože vám na mně záleží?
Jestli je to tak, tak…
děkuju.
Děkuju.
Odpočívejte, pane Harrigane.
JOANNA POOLEOVÁ DCERA, MANŽELKA, MATKA
Promiň, mami.
Je mi to moc líto.
Myslím si, že ve 21. století nás naše mobily spojují se světem.
Jestli to tak je, je to špatné spojení.
O spoustě věcí pochybuji.
Například o realitě samotné.
O jedné věci jsem však přesvědčený tak, jak pevné jsou skály v Nové Anglii.
Až umřu…
až nadejde můj čas…
chci být pohřben s prázdnými kapsami.
PODLE POVÍDKY STEPHENA KINGA
Překlad titulků: Kristýna Doležalová