Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫"כשהאלים רוצים להעניש אותנו,‬ ‫הם נענים לתפילותינו."‬
‫אוסקר ויילד כתב זאת.‬
‫לא קראנו את הספר הזה.‬
‫אולי היינו צריכים.‬
‫הארלו, מיין, היא לא באמת עיירה אלא כפר, ‬ ‫וגם נשארה כזאת,‬
‫אף שאני עזבתי.‬
‫יש בי"ס יסודי וחטיבת ביניים‬ ‫בבית בן שישה חדרים.‬
‫יש את האווי'ס מרקט,‬
‫שבו מוכרים מצרכים ‬ ‫וכרטיסי הגרלה "שטן אדום".‬
‫גייטס פולס היא העיירה הסמוכה והגדולה יותר.‬
‫שם נמצאת המסעדה האהובה על אבי, מונדלו'ס.‬
‫ביקרנו בה ‬ ‫כשהוא זכה ב"איש המכירות של החודש",‬
‫מה שקרה בעבר לעתים קרובות ‬ ‫אבל עכשיו כבר לא כל כך‬
‫מאז שאמא מתה.‬
‫בהארלו נמצאים גם אגם קאסל ומדפי הסלע,‬
‫שמחטי האורן מפנים מקום עליהם לסלע חשוף‬
‫שהוא האמת העירומה של ניו אינגלנד.‬
‫אבל לפני שאדבר על כרטיס ההגרלה הזוכה,‬
‫מופע האימים עם קני ינקוביץ', ועל כל המתים,‬
‫עליי לספר לכם‬ ‫איך התחלתי לעבוד אצל מר הריגן.‬
‫זה היה בגלל הכנסייה.‬
‫שמואל ב', פרק א', פסוקים י"ט וכ'.‬
‫"הצבי, ישראל, על במותיך חלל.‬
‫"איך נפלו גיבורים!‬
‫"אל תגידו בגת,‬
‫"אל תבשרו בחוצות אשקלון.‬
‫"פן תשמחנה בנות פלישתים.‬
‫"פן תעלוזנה בנות הערלים."‬
‫תודה, קרייג.‬
‫יפה מאוד.‬
‫אני שמח מאוד שאתם כאן הבוקר…‬
‫מאז אותו יום, תהיתי‬
‫מה אם…‬
‫ולמה אני.‬
‫למה הוא בחר בי?‬
‫ג'ון הריגן היה האדם ‬ ‫הכי עשיר במיין. מיליארדר.‬
‫רציתי לדעת אם אוכל לשוחח עם הבן שלך.‬
‫ראייתו הלכה ונחלשה,‬
‫והוא רצה להעסיק מישהו שיקריא לו ספרים.‬
‫היו ילדים אחרים, ‬ ‫ילדים גדולים יותר שקראו טוב יותר.‬
‫האם זה מפני שהוא ידע‬ ‫שחמישה דולר לשעה ייחשבו שכר מפתה‬
‫לילד שמחפש כל הזדמנות לצאת מבית בודד?‬
‫או משהו אחר,‬
‫משהו שאצטרך לגלות?‬
‫היי, אני...‬
‫אני יודעת מי אתה.‬
‫עד הסוף וימינה.‬
‫"...כי התשוקה לבדה ערה ליופי הזה.‬
‫"וכאשר התשוקה מתה או נעדרת...‬
‫- מאהבה של ליידי צ'טרלי -‬
‫"לא ניתן להבין את השתאות היופי ‬ ‫והוא אפילו קצת נתעב.‬
‫"יופיו החם והחי של המגע,‬ ‫עמוק הרבה יותר מיופייה של החוכמה."‬
‫"'מה זה כסף, ככלות הכול?‬
‫"'זאת אומרת, אבא, מה הוא יכול לעשות?'‬
‫"מר דומבי משך את כיסאו בחזרה למקומו הקודם‬
‫"וטפח על ראשו.‬
‫"'לאט לאט אתה תלמד, בחורי', הוא אמר.‬
‫- דומבי ובנו -‬
‫"'כסף, פול, יכול לעשות הכול.'"‬
‫אף שהתגעגעתי אליה מאוד,‬
‫אבא שלי התגעגע אליה אפילו יותר.‬
‫בלעדיה, הוא נראה עצוב וחלול.‬
‫הייתה לי מין אמונה מוזרה של ילד.‬
‫כאילו, שאיכשהו,‬ ‫מותה של אמא שלי נגרם באשמתי.‬
‫שאני הייתי אחראי לו.‬
‫שהייתה לי שליטה עליו.‬
‫ואם שלטתי בו...‬
‫יכולתי למנוע אותו.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-כלום, סליחה.‬
‫זה לא עניינך.‬
‫יש לך שאלה?‬
‫אם יש לך, אני אענה עליה.‬
‫מה יש בארון?‬
‫סודות.‬
‫סודות איומים.‬
‫"האם הוא חי את חייו שוב ‬ ‫בכל פרט של תשוקה, פיתוי...‬
‫- לב המאפליה -‬
‫"וכניעה במהלך אותו רגע עילאי של ידע מוחלט?‬
‫"הוא זעק בלחישה למראה איזו תמונה,‬ ‫על איזה חיזיון.‬
‫"הוא זעק פעמיים.‬
‫"זעקה שהייתה לא יותר מהתנשפות.‬
‫"האימה. האימה."‬
‫"האימה.‬
‫"האימה."‬
‫אתה מבין מה קראת עכשיו?‬
‫אתה מבין מה קונרד אומר?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫זה יום המשכורת, קרייג.‬
‫תודה.‬
‫אתה קורא לפעמים כשאני לא פה?‬
‫כן, אני קורא את אלה.‬
‫הם לא קצת משעממים?‬
‫"משעממים"?‬
‫לדעתי, עולם הפיננסים מסעיר.‬
‫אתה זוכר את "דומבי ובנו"?‬
‫הספר השני שקראנו. שאני קראתי.‬
‫דומבי ניסה לעזור לבנו‬ ‫להבין שהערך האמיתי של כסף‬
‫לא נמדד בשוויו.‬
‫הערך האמיתי של כסף‬
‫נמדד בכוח.‬
‫אבל הילד, פול, שאל, ‬
‫"למה כסף לא הציל את אמא שלי?" או משהו.‬
‫והוא שאל את אביו אם כסף הוא אכזרי.‬
‫הוא יכול להיות אכזרי אם משתמשים בו כראוי.‬
‫- הריגן: אכזריות ואנוכיות -‬
‫ג'ון הריגן לא היה אדם אהוד במיוחד.‬
‫הוא מעולם לא היה נשוי, לא היו לו ילדים,‬
‫ולא היה לו קשר למשפחה כלשהי שהוא עזב.‬
‫- עוד חברה מתה -‬
‫אולי לכן הוא היה בודד.‬
‫- עוד התאבדות בהריגן קורפ -‬
‫אולי הבדידות הזאת גרמה לו להתנקם באחרים.‬
‫- כל דבר שהריגן נוגע בו מת -‬
‫זאת הייתה הרגשה שהבנתי.‬
‫- מיטב האיחולים ‬ ‫ממר הריגן -‬
‫אתה יודע,‬ ‫אמא שלך חשבה שכרטיסי הגרלה הם הימורים.‬
‫לו ידעה שאני מרשה לך‬ ‫לעבוד אצל הריגן ולגרד כרטיסי שטן אדום,‬
‫היא הייתה מתהפכת בקברה.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-אשתמש במטבע המזל שלי.‬
‫זה היה הראשון.‬
‫אבל מאותו יום ואילך,‬
‫נשלחו אליי בכל שנה‬ ‫ארבע מעטפות ממוענות בכתב יד.‬
‫ביום האהבה, ביום ההולדת שלי בספטמבר,‬
‫בחג ההודיה ובחג המולד.‬
‫כלום.‬
‫הוא קמצן.‬ ‫הוא משלם לך שכר זול ונותן לך בונוס זול.‬
‫כרטיס הגרלה שטן אדום שמחירו דולר מהאווי'ס?‬
‫אז מה שאמרת קודם על אמא, מה זה בעצם אומר?‬
‫מה?‬
‫להתהפך בקבר.‬
‫זה רק פתגם ישן.‬
‫פירושו, אני מניח, שלאחר שאדם הובא למנוחות,‬
‫הוא לא צריך לדאוג לגבי עניינים‬ ‫שמעל פני האדמה‬
‫בעולם החיים.‬
‫בסדר.‬
‫"'טוב, ילדים', אמר רוקי למיקרופון.‬
‫"'קצת ריצה מהירה לפני סוף השעה.‬
‫"'קדימה', הוא אמר לתזמורת,‬
‫"מחא כפיים ורקע ברגלו על הבמה,‬
‫"מכתיב קצב למוזיקה.‬
‫"לאחר רגע, מחאו הלקוחות כפיים יחדיו ‬ ‫ורקעו אף הם ברגליים.‬
‫- הם יורים גם בסוסים -‬
‫"כולנו הסתחררנו במרכז הרחבה,‬ ‫וכולנו הבטנו על מחוג הדקות בשעון,‬
‫"כשלפתע, קיד קאם, מזוג מספר 18,‬
‫"החל לסטור על לחיה של שותפתו.‬
‫"הוא החזיק אותה בידו השמאלית,‬
‫"וסטר לה הלוך ושוב בידו הימנית.‬
‫"אבל היא לא הגיבה. היא הייתה מתה לעולם. ‬
‫"היא גרגרה כמה פעמים...‬
‫"ואז החליקה לרצפה.‬
‫"שופט הרחבה שרק במשרוקית,‬ ‫וכל הלקוחות קפצו על רגליהם, אחוזי התרגשות.‬
‫"לקוחות בריקוד מרתון‬ ‫לא צריכים להיות מוכנים..."‬
‫זה מספיק.‬
‫בפעם הראשונה שקראנו את זה,‬ ‫לא ממש הבנתי את הכותרת.‬
‫ומה היא אומרת לך עכשיו?‬
‫שאם אפשר לשים קץ לסבלם של סוסים,‬
‫למה לבני אדם לא מגיעה אותה מתנה?‬
‫מתנת המוות.‬
‫לעולם לא להרגיש שוב כאב‬
‫או חרדה‬
‫או דאגה.‬
‫הקראתי לו שלוש פעמים בשבוע ‬ ‫במשך חמש שנים ונעדרתי רק פעם אחת‬
‫כשחליתי בשפעת אביב כואבת.‬
‫הרגשתי רע שפספסתי פגישה כי התחלתי לתהות‬
‫אם הזמן שלנו ביחד היה שיאו של השבוע שלו,‬
‫ונתן לו משהו לצפות לו, משהו לחיות למענו.‬
‫כטקס מעבר, כל הילדים בהארלו‬ ‫עוברים ללמוד בתיכון בגייטס פולס‬
‫כי בהארלו אין תיכון.‬
‫אחיו הגדול של בילי יוברות', מייק, ‬ ‫או "יו-בוט", כפי שכולם קראו לו,‬
‫כבר צלל למים העמוקים, יצא בשלום‬
‫והסכים לערוך לנו סיור היכרות אם נשלם לו.‬
‫- ברוך שובכם תלמידים! -‬
‫מעולה.‬
‫ילדים וילדות, הגיע הזמן ‬ ‫להראות לכם איפה קבורות הגופות.‬
‫ועצרו.‬
‫הטו לי עיניים ואוזניים.‬
‫סכנות אורבות לכם.‬
‫עכשיו, משמאלכם...‬
‫אל תנעצו מבטים. אל תעזו ללכת לשם‬
‫אם אתם לא רוצים פנס בעין,‬ ‫סרטן ריאות או קעקוע.‬
‫אתם מבינים, ‬ ‫אסור לעשות זובור בתיכון גייטס פולס,‬
‫אבל זה לא אומר שזה לא קורה.‬
‫אתם תצטרכו לחשל את נפשכם.‬ ‫לסגל לעצמכם מבט קר ומראה מרושע.‬
‫אל תסכימו לאכול חרא מאף אחד‬
‫או שהשנים שתבלו כאן יהפכו לגיהינום.‬ ‫זה בדיוק כמו בכלא.‬
‫תעשו את זמנכם כאן מתחת לרדאר.‬
‫תודה, יו-בוט.‬
‫ואל תחשבי שכל זה לא תופס לגבייך, מרג'י.‬
‫הבנות בשכבה הבוגרת מרושעות כמו פיתונים.‬
‫הן לא מכות בבת אחת‬
‫אלא נהנות לסחוט ממך את החיים ‬ ‫לאורך שנה שלמה.‬
‫בחיים אל תיכנסו לשם.‬
‫התחנה האחרונה בסיור.‬
‫הקפטריה. כאן מבלים הילדים הפופולריים.‬
‫לכולם יש סמארטפונים.‬
‫מוטורולה רייזר. השולחן של סמסונג שם בפינה.‬
‫וזה השולחן של אפל.‬
‫אייפונים רק יצאו לשוק. איך הם השיגו אותם?‬ ‫-כי הם הילדים הפופולריים.‬
‫אנחנו חייבים להשיג טלפונים.‬
‫כשאתה גדל בעיירה קטנה‬
‫ונחשף פתאום לעולם זר,‬
‫היקום שלך מתרחב.‬
‫אתה רואה פרצופים מוזרים ושונים.‬
‫כמה מהם ידידותיים,‬
‫אבל אחרים,‬ ‫לפעמים נדמה שאחרים נמשכים אליך באופן אפל‬
‫כדי לא לחבב אותך בלי שום סיבה.‬
‫היי! מה שלומך? ראיתי אותך קודם, שורט באס.‬
‫קח את זה.‬
‫תסתכל בפנים.‬
‫משחת נעליים?‬
‫כל תלמיד חדש מצחצח.‬ ‫ואתה תצחצח עכשיו בשירותים.‬
‫אני הולך לשיעור.‬ ‫-אחרי שתצחצח לי את המגפיים.‬
‫לא.‬ ‫-"לא" זאת טעות שאתה לא רוצה לעשות.‬
‫תצחצח או שאאכיל אותך בתכולת הפחית.‬
‫בנים.‬
‫יש כאן בעיה?‬
‫לא. הכול בסדר.‬
‫מה יש בשקית, קני? ‬ ‫האם זאת במקרה ערכת זובור?‬
‫לא.‬
‫אני צריך ללכת לשיעור.‬ ‫-רגע.‬
‫מה שמך?‬ ‫-קרייג.‬
‫מה יש בשקית, קרייג?‬
‫זה...‬
‫חצי כריך.‬
‫הוא שאל אותי אם אני רוצה אותו.‬
‫בסדר.‬
‫אתה תתחרט על זה.‬
‫הצלתי לך את התחת. אתה צריך להגיד תודה.‬
‫זין על התודה שלך.‬
‫אתה לא מכיר אותי. מה עשיתי לך?‬ ‫-ניסית לעשות עליי רושם.‬
‫היית צריך לצחצח, שורט באס.‬
‫היית צריך לצחצח.‬
‫היי, הנה הוא.‬
‫היום הראשון בתיכון. איך היה?‬
‫טוב.‬
‫זהו זה? פשוט טוב?‬
‫בסדר, היה מעולה.‬
‫יש לך את כל הציוד המתאים?‬
‫כן.‬
‫מה עם המורים שלך? אתה מחבב אותם?‬ ‫-טוב, אבא. הכול טוב. בסדר?‬
‫כן, בסדר.‬
‫טוב, אם אתה צריך משהו, רק...‬
‫בסדר.‬
‫אבא.‬
‫כן.‬
‫אפשר טלפון נייד?‬
‫בשביל מה אתה צריך טלפון נייד?‬ ‫-למשל,‬
‫אם אני זקוק לעזרה ‬ ‫או צריך להתקשר למוקד החירום.‬
‫אנחנו גרים בעיירה כל כך קטנה ‬ ‫שמספיק רק לצעוק כדי שהם יגיעו.‬
‫בסדר.‬
‫"יורגיס יגלה את הדברים האלה‬ ‫בעצמו אם הוא יישאר שם מספיק זמן.‬
‫"הגברים הם אלה‬ ‫שביצעו את העבודות המלוכלכות,‬
‫"ולכן אי אפשר היה לרמות אותם.‬
‫"והם תפסו את רוח המקום ‬ ‫ונהגו כמו כל האחרים.‬
‫"יורגיס הגיע לשם‬
‫"וחשב שהוא יביא תועלת, שיזכה להצלחה‬
‫"ושייעשה אדם מיומן,‬ ‫אבל הוא יעמוד במהרה על טעותו...‬
‫- הג'ונגל -‬
‫"כי איש לא הצליח בפאקינגטאון כי עבד טוב."‬
‫מספיק! מס...‬
‫שכחתי עד כמה אני מתעב‬ ‫את הקשקוש הסוציאליסטי הזה.‬
‫אז אתה חושב שסינקלר טעה ‬ ‫ושאפשר להתקדם בחיים‬
‫אם עושים עבודה טובה ומצייתים לחוקים?‬
‫קרייג.‬
‫אל תבין לא נכון.‬
‫אני מעריך עבודה קשה.‬
‫אני אוהב עבודה נבונה.‬
‫אתה צריך להיות תחרותי מאוד כדי לשרוד.‬
‫כדי להיות ראשון, אתה צריך להיות נועז.‬
‫אתה חייב להיות אכזרי.‬
‫אל תבקש את מה שאתה צריך.‬
‫תבקש את מה... לא! אל תבקש.‬
‫תדרוש את מה שאתה רוצה.‬
‫מר הריגן.‬ ‫-כן?‬
‫האם במהלך חייך מישהו ניסה פעם להציק לך‬
‫או לנצל אותך? בעבודה, אני מתכוון.‬
‫בכל יום ויום.‬
‫ואיך התמודדת עם זה?‬
‫בחומרה.‬
‫תראו את זה.‬
‫וואו!‬
‫זה…‬
‫מה? אני אלבש אותו ‬ ‫בפעם הבאה שנלך למונדלו'ס.‬
‫היי, גם לך יש כמה מתנות.‬
‫תפתח קודם את הקטנה. תשמור את שלי לסוף.‬
‫מר הריגן.‬ ‫-בחיי, מעניין מה זה יכול להיות.‬
‫הפתעה.‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-כן.‬
‫זכיתי!‬
‫באמת? בכמה?‬ ‫-אתה לא תאמין.‬
‫במיליון.‬
‫3,000 דולר!‬
‫זה בהחלט כרטיס זוכה.‬
‫יהיה קשה לנצח מתנה כזאת.‬
‫אולי היית צריך לפתוח את שלי קודם.‬
‫כן.‬ ‫-אבא.‬
‫היי.‬
‫על לא דבר, בן.‬
‫הבחורה בחנות עזרה לי.‬ ‫הכול מוכן, טעון, מוכן לשימוש.‬
‫למי תתקשר ראשון?‬
‫הלו?‬
‫חג מולד שמח, מר הריגן.‬
‫קרייג?‬ ‫-זה קרייג, כן.‬
‫איפה אתה? ‬ ‫זה נשמע כאילו שאתה בצד השני של הירח.‬
‫האמת היא שאני מדבר בטלפון הנייד שלי.‬ ‫-אוי, לא. הם מלאים בקרינה.‬
‫איך אוכל לעזור לך?‬
‫התקשרתי רק להגיד לך שהמתנה שלך, ‬ ‫כרטיס ההגרלה, אני זכיתי.‬
‫זכיתי ב-3,000 דולר.‬
‫יופי.‬
‫טוב, אחד הכרטיסים האלה סוף-סוף השתלם.‬
‫תודה.‬
‫זה היה נחמד מצדך לתת לי אותו.‬
‫זה שום דבר, אתה יודע?‬
‫אני מחלק אותם לחברים.‬
‫זה הכול, קרייג?‬
‫כן, אני מניח.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫בסדר. חג...‬
‫אחי, מבאס לחזור אחרי חופשת החגים.‬
‫לאיפה אתה ממהר, קרייג?‬ ‫-כן, לאן אתה הולך?‬
‫מה?‬
‫אתה עובד עליי!‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫מרג'י, בילי ויו-בוט‬ ‫קיבלו טלפונים זמן קצר לאחר מכן,‬
‫אבל אני הייתי היחיד שהיה לו אייפון,‬ ‫ובילי ויו-בוט חלקו רייזר.‬
‫תודה.‬
‫קרייג, רציתי לדבר איתך על משהו.‬
‫יש לנו את הסידור הזה כבר הרבה זמן.‬
‫ונוכחתי לדעת שאתה אדם שונה לגמרי עכשיו‬
‫ממי שהיית כשהתחלנו.‬
‫השאלה שלי היא,‬
‫למה אתה ממשיך לבוא לכאן?‬
‫אתה רוצה שאפסיק?‬ ‫-לא.‬
‫אז מה?‬
‫אני בטוח שיש מועדוני ספורט ובנות‬ ‫שיכולים להעסיק אותך באופן מהנה יותר.‬
‫ובכל זאת, ‬ ‫אתה ממשיך להגיע שלושה ימים בשבוע.‬
‫למה?‬
‫האם זה מתוך תחושת מחויבות כלשהי?‬
‫ממש לא. לא.‬
‫אם כן, למה?‬
‫כי אני נהנה מהזמן שלנו יחד.‬
‫למה?‬
‫אני בא לכאן כי אני...‬
‫אני אוהב את הריח של הספרים שלך.‬
‫אני בא לכאן כי אני אוהב את השיחות שלנו.‬ ‫אני בא לכאן כי כשאני קורא בקול רם,‬
‫זה מעניק לי תחושה של כוח ‬ ‫שאין לי מחוץ לחדר הזה.‬
‫אני בא לכאן כי אני רוצה לבוא.‬
‫נתראה ביום חמישי.‬
‫אני יודע מה אני רוצה לעשות עם הפרס.‬ ‫-הכסף ייכנס לחיסכון לקולג' כפי שסיכמנו.‬
‫טוב, אמרת שרובו ייכנס לחיסכון לקולג'.‬ ‫באיזו תכיפות אני קונה דברים?‬
‫כמעט אף פעם.‬
‫אז אני יודע מה אני רוצה לעשות בשאר הכסף.‬
‫צהריים טובים, פיט.‬ ‫-צהריים טובים.‬
‫היי, עדנה.‬ ‫-שלום, ילד.‬
‫תודה.‬
‫הנה אתה.‬
‫מר הריגן, הבאתי לך משהו.‬ ‫-אני לא צריך כלום.‬
‫תודה.‬
‫אני מעריך את הכוונה.‬
‫אבל, לא.‬
‫תן אותו לאביך.‬ ‫-הוא אמר שזה מה שתגיד.‬
‫הוא אדם חכם.‬
‫הנרי דייוויד ת'ורו אמר,‬
‫"חפצים אינם בבעלותנו, אלא אנחנו בבעלותם."‬
‫אין לי טלוויזיה,‬
‫כי אם הייתה לי טלוויזיה,‬ ‫הייתי מבזבז את זמני בצפייה בה.‬
‫יש לי רדיו במכונית, אבל אין לי רדיו בבית,‬
‫אף על פי שאני אוהב להאזין מדי פעם‬ ‫למוזיקת קאנטרי ווסטרן.‬
‫ואם היה לי רדיו, הייתי מבזבז יותר זמן.‬
‫תרשה לי רק...‬ ‫-לא.‬
‫אני מתחיל להצטער שכרטיס ההגרלה הזה זכה.‬
‫רואה את אלה?‬ ‫-כן.‬
‫הם נקראים אייקונים.‬
‫האייקון הזה בשביל הבורסה.‬
‫יש לי מנוי לוול סטריט ג'ורנל.‬
‫כן, אבל הוול סטריט ג'ורנל‬ ‫לא יכול לעשות את זה.‬
‫המספרים האלה הם בזמן אמת?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אולי הם בפיגור ‬ ‫של דקה או שתיים, אני מניח.‬
‫שככה יהיה לי טוב.‬
‫זאת אומרת, זה כאילו‬ ‫שיש לך דיווח שוטף על שוק המניות‬
‫כפי שהיה למגנאטים באחוזות שלהם.‬
‫כן. ואם אתה רוצה לקרוא את הג'ורנל ‬ ‫או את הפורבס, או משהו כזה, אתה יכול.‬
‫"ברטון אינסטרומנטס מכריזה על הסכמי רכישה."‬
‫זה לא מופיע כאן.‬
‫כי זה העיתון מאתמול.‬
‫אתה מקבל אותו באיחור של יום. כמו כולם.‬ ‫אבל זה, זה מהיום.‬
‫הייתי יהיר, קרייג.‬
‫אשאיר אצלי את הטלפון, ככלות הכול.‬
‫לזמן מה, בכל אופן.‬ ‫-אני שמח.‬
‫אתה יכול להביא לי את הטלפון מהשולחן?‬
‫אתה יכול להשתמש בו כדי להתקשר.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫הוא מיועד בעיקר לכך.‬
‫תחייג את המספר שאתה רוצה.‬ ‫תיגע בספרות באצבעותיך.‬
‫ויש לך ארבעה ברים.‬ ‫-"ברים"?‬
‫בזכות המגדל הסלולרי החדש. לא משנה.‬
‫זה יותר טוב?‬ ‫-כן, זה טוב.‬
‫צ'יק.‬
‫מדבר ג'ון הריגן.‬
‫יש לי טלפון נייד עכשיו.‬
‫אני רוצה לבצע שינוי בתיק המניות שלי.‬
‫כן.‬
‫נו? זה מצא חן בעיניו?‬
‫לא.‬
‫הזהרתי אותך.‬
‫הוא השתגע על זה.‬
‫ואתה יכול להפעיל התראה...‬
‫בכל פעם, לפני שקראתי,‬ ‫הראיתי לו שימושים נוספים של הטלפון.‬
‫הכרתי לו את האינטרנט,‬
‫את יאהו! ואת גוגל.‬
‫לימדתי אותו לשלוח הודעה,‬ ‫איך ליצור הודעה קולית…‬
‫אני לא עונה לטלפון שלי עכשיו.‬
‫אתקשר אליכם בחזרה אם אמצא לנכון.‬
‫בסדר?‬
‫אני לא עונה לטלפון שלי עכשיו.‬
‫אתקשר אליכם בחזרה אם אמצא לנכון.‬
‫אני לא בטוח שהייתי רוצה שתתקשר בחזרה.‬ ‫-מושלם.‬
‫...ואפילו להתאים אישית את הטלפון.‬
‫בוא ניתן לך "ידית".‬ ‫-ידית?‬
‫לא. ידית היא כמו כינוי.‬
‫כשתתקשר אליי או תשלח לי הודעה,‬ ‫זה יהיה השם שיופיע על המסך שלי.‬
‫אתה רוצה שאני אתן לעצמי כינוי?‬
‫זה יכול להיות כינוי‬ ‫שבו אחרים קוראים לך. הנה.‬
‫בעיתונים נהגו לקרוא לי ככה.‬
‫זה לא היה אמור להיות מחמאה.‬
‫"מלך הפיראטים". מגניב. ‬ ‫מישהו כבר התקשר אליך?‬
‫לא. סוכני מכירות וטעויות במספר.‬
‫לא הצלחתי לציית לצליל של הקסילופון הזה.‬
‫בוא נסדר לך רינגטון אחר.‬
‫עדיף?‬ ‫-כן, עדיף.‬
‫אבל עדיין לא אענה.‬ ‫-אפילו אם אני אתקשר?‬
‫איך אדע שזה אתה?‬
‫אתה אוהב קאנטרי ווסטרן, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫מה השיר האהוב עליך?‬ ‫-יש כל כך הרבה.‬
‫תמי ויינט. "עמדי לצד הגבר שלך".‬
‫רינגטונים.‬
‫זה?‬
‫כן. הוא מקסים.‬
‫תקשיב לו.‬
‫אני יכול לעשות את זה.‬
‫הנה. "עמדי לצד הגבר שלך". בסדר. בבקשה.‬
‫בסדר. עכשיו תתקשר אליי. אני במועדפים שלך.‬
‫כן. עכשיו נוכל לדעת מתי השני מתקשר.‬
‫כן. יופי.‬
‫בסדר. מה אנחנו קוראים היום?‬
‫אתה בסדר?‬
‫לא.‬
‫לא. משהו מטריד אותי.‬
‫אולי תוכל להסביר את זה.‬
‫אני קורא מאמרים בטלפון הזה כבר חודש.‬
‫וכולם היו בחינם.‬
‫כן?‬ ‫-לא.‬
‫אני קורא בחינם משהו‬ ‫שאנשים משלמים עליו כסף טוב.‬
‫זה מעולה, נכון?‬
‫לא, זה לא!‬
‫מסירת מידע בחינם‬
‫מנוגדת לכל מה שאני מבין‬ ‫על התנהלות עסקית מוצלחת.‬
‫הרשת העולמית‬ ‫היא כמו צינור מים ראשי שהתפוצץ,‬
‫אבל במקום מים, ‬ ‫היא מתיזה מידע לכל כיוון אפשרי.‬
‫אני לא מבין. זה בשביל קידום מכירות או מה?‬
‫אני שואל, קרייג.‬
‫זה כמו ביריד פרייבורג, ‬
‫שבו המשחק הראשון הוא בדרך כלל בחינם.‬
‫ואנחנו עדיין במשחק הראשון.‬
‫יריד פרייבורג.‬
‫ואין פרסומות באתרים האלה.‬
‫פרסומות הן נשמת אפם של העיתונים.‬
‫איך הם ישרדו?‬
‫אני לא חושב שזה קידום מכירות.‬
‫אני חושב שזה סם שער.‬
‫כבר שמתי לב‬
‫שתוצאות החיפוש שלי בגוגל ‬ ‫הן בתחום המידע הפיננסי.‬
‫הוא יודע מה אני רוצה.‬
‫מה יקרה כשיסגרו את צינור המים הראשי?‬
‫אין יותר חינמים.‬
‫אה, ומידע כוזב ‬ ‫נעשה יותר ויותר נפוץ ונתפס כאמיתי.‬
‫ומה יקרה כשיתחילו להשתמש בזה‬
‫כדי להפיץ יותר שטויות ‬ ‫מכפי שממילא יש בעולם?‬
‫עיתונים, עיתונאים, פוליטיקאים...‬
‫כולנו צריכים לפחד מאוד מהגאדג'ט הזה.‬
‫אני אלך לעזור לפיט.‬
‫הוא בהה בטלפון שלו כאילו שהוא כדור 8 קסום.‬
‫ובאותו יום, בתוך שניות,‬
‫מר הריגן ניבא את העתיד.‬
‫העתיד של האינטרנט, ‬ ‫העתיד של החדשות, של פייק ניוז,‬
‫של רשתות חברתיות ‬ ‫של חומות תשלום ושל דואר זבל,‬
‫של ג'וליאן אסאנג', ‬ ‫של אדוארד סנודן ושל העולם.‬
‫בוקר טוב, קרייג.‬
‫בוקר טוב, גברת הארט.‬
‫- רג'ינה -‬
‫- קרייג‬ ‫הסוודר שלך יפה -‬
‫- תודה -‬
‫זה סמארטפון?‬
‫כן, זה אייפון.‬
‫טוב, קלטתי אותך, ילד עשיר.‬
‫רוצה לראות את שלי?‬ ‫-בטח.‬
‫הוא ממש מגניב. יש לו...‬
‫אה, נכון. אין לי טלפון כזה.‬
‫אפשר לראות את שלך?‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫וואו!‬
‫מגניב.‬
‫תיזהר.‬
‫"אבל כאן מתחיל סיפור חדש.‬
‫- החטא ועונשו -‬
‫"סיפור ההתחדשות ההדרגתית של אדם.‬
‫"סיפור התהוותו ההדרגתית מחדש,‬
‫"המעבר שלו מעולם אחד לעולם אחר,‬
‫"התוודעותו לחיים חדשים ובלתי ידועים.‬
‫"ייתכן שזה הנושא לסיפור חדש,‬ ‫אבל סיפורנו זה תם ונשלם."‬
‫סליחה.‬
‫סור מעל פניי, שטן.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אני בהחלט נהנה מרומן רוסי קודר מדי פעם.‬
‫תוכל, בבקשה, להביא מהמגירה האמצעית בשולחני‬ ‫את פנקס ההמחאות שלי?‬
‫תודה.‬
‫מצאת אותו?‬
‫תודה.‬
‫זה חדש. המכל. הכול בסדר?‬
‫אני משתמש בו בעיקר בלילה.‬
‫יש משהו שתמיד רציתי לשאול אותך.‬
‫למה עברת לכאן?‬
‫להארלו?‬
‫יכולת לגור בכל מקום.‬ ‫-כמישהו שחי בעיר כל חייו,‬
‫רציתי לחיות באזור כפרי.‬
‫בדקתי מקומות רבים, ולבסוף התמקמתי כאן.‬
‫יש נופים,‬
‫אבל אף אחד מהם לא מרהיב.‬
‫נופים מרהיבים מושכים אנשים.‬
‫ואני לא אוהב אנשים במיוחד.‬
‫אף אחד לא מבקש ממני דברים.‬
‫רציתי מקום...‬
‫שבו אף אחד לא יבקש ממני דברים.‬
‫כי כשהם מבקשים,‬
‫אני כמעט ללא יוצא מהכלל נענה.‬
‫ואתה? האם יש מקום אחר חוץ מכאן‬ ‫שבו היית רוצה לחיות?‬
‫אולי לוס אנג'לס.‬
‫אולי אוכל לכתוב לסרטים.‬
‫טוב, אני מניח שמישהו צריך לעשות זאת.‬
‫והאם היית מתגעגע הביתה,‬
‫לראות את פניו של אביך ‬ ‫או להניח פרחים על קברה של אימך?‬
‫כן. הייתי חוזר מדי פעם.‬
‫טוב, אם תחליט ללכת למקום שכוח האל הזה‬
‫ותיעשה חלק מהמפעל הזה,‬
‫עליך לדעת שהוא קשה ובלתי הוגן,‬
‫ושאתה תרכוש לעצמך אויבים.‬
‫אלוהים יודע שזה מה שקרה לי.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫קרייג, אני צריך שתבטיח לי משהו.‬
‫בסדר.‬
‫כשדרכך תיקרה בדרכם,‬
‫הכחד אותם במהרה.‬
‫את האויבים האלה.‬
‫"הכחד."‬
‫במהרה.‬
‫ואל תרגיש אפילו קמצוץ אשמה על שעשית זאת.‬
‫תבטיח לי.‬
‫תבטיח לי!‬
‫בסדר.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫בסדר.‬
‫תודה, מר הריגן.‬
‫התענוג שלי, קרייג.‬
‫כולו.‬
‫בעיניי הוא היה מפחיד ומסעיר.‬
‫אפילו במצבו החלש, היה לו כוח.‬
‫ייתכן שהוא אפילו היה מסוכן.‬
‫אבל הייתי חבר שלו.‬
‫הוא אמר זאת.‬
‫ולפי כרטיסי ההגרלה הבלתי משומשים במגירה, ‬ ‫לא היו לו חברים רבים.‬
‫- האייפון משנה את עולם הסלולריים -‬
‫- תודה על הברכות ועל כרטיסי ההגרלה.‬ ‫זוהי זכות לעבוד אצלך. -‬
‫מר הריגן?‬
‫- מלך הפיראטים -‬
‫- קרייג -‬
‫מר הריגן?‬
‫אדוני?‬
‫תסלח לי לרגע? זה הבן שלי.‬
‫קרייג?‬
‫זה מר הריגן. אני חושב...‬
‫אני חושב שהוא מת.‬
‫הוא לא נושם. אני חושב...‬ ‫-איפה עובדי משק הבית?‬
‫זה יום שלישי.‬
‫הם לא כאן.‬
‫טוב, תקשיב לי.‬
‫פשוט תחכה שם.‬
‫תחכה בחוץ, ואני אזעיק אמבולנס.‬
‫"זה היה הטוב בזמנים.‬
‫"זה היה הרע בזמנים.‬
‫"זה היה תור התבונה, וזה היה תור האווילות.‬
‫- בין שתי ערים -‬
‫"זאת הייתה עת האמונה.‬
‫"זאת הייתה עת הספק.‬
‫"זאת הייתה שעה של תקווה, ‬ ‫זאת הייתה שעה אפלה.‬
‫"זה היה אביב התקווה, ‬ ‫זה היה חורפו של ייאוש.‬
‫"הכול היה לפנינו, מאום לא היה לפנינו.‬
‫"כולנו הלכנו ישירות לגן העדן.‬
‫"כולנו הלכנו ישירות לכיוון השני."‬
‫אני הולך לישון.‬
‫חרא.‬
‫- אני אתגעגע לאחרי הצהריים שלנו ביחד -‬
‫"כל מרירות וחימה ורוגז וצעקה וגידוף ‬
‫"תסירו מכם עם כל הרישעה.‬
‫"והיו טובים איש לרעהו,‬
‫"ורחמנים, ונושאים איש לחטאת אחיו,‬
‫"כאשר נשא לכם האלוהים במשיח."‬
‫רוצה להביט בפעם האחרונה?‬
‫אני רוצה לחכות. אני רוצה להיות האחרון.‬
‫קח את הזמן. ניפגש בחוץ.‬
‫הוא לבש חליפה שלא ראיתי קודם‬
‫ואיש בית הלוויות מרח על פניו סומק‬ ‫כדי שהוא ייראה בריא,‬
‫אבל אנשים בריאים ‬ ‫לא שוכבים בארונות קבורה עם עיניים עצומות.‬
‫רבים, שהגיעו ממרחקים,‬
‫כיבדו את ג'ון...‬
‫מר הריגן נקבר קרוב מאוד לאימי.‬
‫ביקרתי את קברה רק פעם אחת.‬
‫אבא ביקר אותה מדי שבוע, אבל אני לא.‬
‫כנראה מפני שאם הייתי מבקר...‬
‫הייתי יודע שהיא איננה לתמיד.‬
‫ג'ון הריגן היה אגוז קשה לפיצוח,‬ ‫אבל אני ידעתי שהוא איש הוגן.‬
‫אני תוהה אם זה היה מפתיע אותו‬ ‫שאנשים הגיעו להלווייתו.‬
‫סליחה. אתה קרייג, נכון?‬
‫כן, אדוני.‬
‫אני צ'יק ראפרטי. ‬ ‫אני מטפל... טיפלתי בכספים של ג'ון הריגן.‬
‫רציתי לשוחח בקצרה.‬
‫זה נוגע לקבלת משהו ממר הריגן.‬
‫אני...‬
‫אתה תשמע מעורכי דינו בעוד כשבוע.‬
‫אני בצרות?‬ ‫-כן, במה מדובר?‬
‫אל תדאגו. זה דבר טוב.‬
‫טוב, זה אמור להסביר הכול.‬
‫קיבלתי אותו לפני חודשיים‬
‫עם הנחייה לשמור אותו עד לאירוע מהסוג הזה.‬
‫ובכן, יום טוב לכם.‬
‫מה?‬
‫אני חושב שאתה אולי מופיע בצוואה.‬
‫לפתוח אותו עכשיו?‬
‫"קרייג, אם אתה קורא את זה, אני מת.‬
‫"השארתי לך 800,000 דולר בקרן נאמנות.‬
‫"הנאמנים הם אביך וצ'רלס ראפרטי.‬
‫"מנהל העסקים שלי ‬ ‫ישמש כעת כמנהל העיזבון שלי.‬
‫"אני סבור שהכסף יספיק לך‬ ‫כדי להשלים ארבע שנות לימודים בקולג'..."‬
‫ולכל מסלול לתואר שני שתבחר להמשיך בו.‬
‫צריך להישאר מספיק‬ ‫כדי לאפשר לך התחלה בקריירה שתבחר בה.‬
‫דיברת על תסריטאות, ואם זה מה שאתה רוצה,‬
‫כמובן שעליך לשאוף לעסוק בכך‬ ‫אבל דע לך שאיני תומך בהחלטה הזאת.‬
‫יש בדיחה גסת רוח על תסריטאים.‬
‫לא אחזור עליה כאן,‬
‫אבל אנא ממך, תמצא אותה בטלפון שלך.‬
‫מילות מפתח "תסריטאי" ו"כוכבנית".‬
‫סרטים הם ארעיים, בעוד שספרים, ספרים טובים,‬ ‫הם נצחיים או קרובים להיות כאלה.‬
‫"קראת לי הרבה ספרים טובים,‬ ‫אבל יש אחרים שמחכים להיכתב.‬
‫"זה כל מה שאומר.‬
‫"גם עם הוצאות הלימודים,‬ ‫ה-800,000 שלך יצטברו למיליון או יותר‬
‫"עד שימלאו לך 26, כשתוקף הקרן יפקע,‬
‫"ואז תוכל לבזבז או להשקיע ‬ ‫את השאר על פי בחירתך.‬
‫"נ.ב. גם אני אתגעגע ‬ ‫לאחרי הצהריים שלנו ביחד."‬
‫מה קרה?‬
‫אתה נראה כאילו ראית רוח רפאים.‬
‫- אני אתגעגע לאחרי הצהריים שלנו ביחד -‬
‫אני לא עונה לטלפון שלי עכשיו.‬
‫אתקשר אליכם בחזרה אם אמצא לנכון.‬
‫אני מתגעגע אליך, מר הריגן.‬
‫אני מודה על כל הכסף שנתת לי,‬
‫אבל הייתי מחזיר אותו כדי שתהיה שוב כאן.‬
‫אני יודע שזה בטח נשמע כמו שקר, אבל זה לא.‬
‫זה באמת לא.‬
‫אתה ער?‬
‫כן.‬ ‫-אני מכין ארוחת בוקר.‬
‫- מלך הפיראטים -‬
‫אבא!‬
‫הוא לא מת. ‬ ‫מר הריגן, לא בשתיים וחצי היום לפנות בוקר.‬
‫"סי-סי-סי".‬ ‫-יש להוציאו מקברו.‬
‫קברנו אותו חי.‬ ‫-מה פתאום.‬
‫צריך להביא לשם מישהו מיד, להביא דחפורים ו…‬
‫תפסיק. מה קורה?‬
‫שמתי את הטלפון שלו בארון המתים שלו.‬ ‫-למה עשית את זה?‬
‫אני יודע שלא הייתי צריך ושזה חולני, ‬ ‫אבל עשיתי את זה. ועכשיו זה.‬
‫טוב, חייב להיות הסבר לזה.‬
‫מישהו פרץ לטלפון שלו ושכפל אותו.‬
‫הוא סתם מותח אותך.‬
‫אם זאת מתיחה, אז למה זה לא משהו מצחיק כמו,‬
‫"הצילו, אני לכוד בארון"?‬
‫זה באמת מצחיק.‬
‫למה איי-איי והאות הראשונה של שמי 3 פעמים? ‬ ‫זה לא הגיוני.‬
‫צריך ללכת לשם. לבדוק מה איתו.‬
‫לא, לא צריך, ואני אגיד לך למה.‬
‫שב.‬ ‫-לא.‬
‫קרייג, שב.‬
‫ג'ון הריגן מת ללא השגחה.‬
‫ולכן, בוצעה נתיחה שלאחר המוות,‬
‫וכך התברר שהוא מת ממחלת לב.‬
‫הם פתחו אותו?‬
‫כן.‬
‫אני לא שמח לומר לך את זה.‬ ‫אני לא רוצה שזה יכרסם בנפשך.‬
‫אבל עדיף זה מאשר שתחשוב שהוא נקבר חיים.‬
‫הוא לא. זה בלתי אפשרי.‬
‫הוא מת.‬
‫אתה מבין?‬
‫כן.‬
‫מה אתה עושה כאן, ילד?‬
‫תודה.‬
‫אתה בסדר, קרייג?‬
‫כן.‬
‫הוא אמר שהוא ישאיר לך משהו.‬
‫הוא השאיר?‬ ‫-כן.‬
‫הוא היה נדיב מאוד.‬
‫הוא גם דאג לי ולפיט.‬
‫כן. הוא היה...‬
‫הוא היה אדם טוב, נכון?‬
‫הוא היה הוגן, ‬ ‫אבל לא היית רוצה לעורר את כעסו.‬
‫למה הכוונה?‬
‫אתה זוכר את דאסטי בילודו?‬
‫ממשפחת בילודו ‬ ‫שגרה בחניון הקרוונים בלאק בר.‬
‫ראיתי את המקום. מה איתו?‬
‫הוא היה הגנן כאן לפני פיט ‬ ‫במשך פחות משמונה חודשים‬
‫כשמר הריגן תפס אותו גונב ופיטר אותו במקום.‬
‫דאסטי לא התנצל. הוא פשוט עזב.‬ ‫הוא חשב שבזה העניין ייגמר.‬
‫זה לא נגמר בזה.‬
‫מה קרה לו? מה קרה לדאסטי?‬
‫אמרתי מספיק.‬
‫יש משהו שאתה רוצה מהבית? איזו מזכרת ממנו?‬
‫אני לא יודע. אולי סחלב?‬
‫כן, יקירי.‬
‫קח סחלב.‬
‫- למכירה -‬
‫צ'יק ראפרטי השאיר את עדנה ופיט‬ ‫לתחזק את המקום.‬
‫שלט "למכירה" של חברת נדל"ן מפורטלנד הוצב,‬ ‫וכמה אנשים באו לראות את הבית.‬
‫לאחר כל הטלטלה עם הטלפון הפרוץ,‬ ‫חיי התנהלו על מי מנוחות.‬
‫בית הספר היה בסדר, ‬ ‫ואפילו נהניתי מהשיעורים.‬
‫גברת הארט לימדה מדעים,‬
‫והיא הייתה המורה הכי טובה בבית הספר.‬
‫מישהו יכול לומר לי איפה רוב ה...‬
‫קרייג.‬
‫החיים הימיים אחראיים ‬ ‫לייצור כ-70 אחוז מהחמצן שלנו.‬
‫נכון.‬
‫אתה צודק לגמרי.‬
‫קני ינקוביץ' סולק באופן סופי‬ ‫על שמכר גראס בתחומי בית הספר.‬
‫הוא חשב שאני הלשנתי עליו, אבל אני לא.‬
‫אף שאני לא יכול להגיד‬ ‫שלא שמחתי לא לראות אותו כל יום.‬
‫כמו ברוב התיכונים,‬ ‫גם אצלנו התקיימו אירועים.‬
‫וזה שבסוף הסמסטר הראשון היה נשף החורף.‬
‫נשף בסגנון "יום סיידי הוקינס"‬ ‫שאליו הבנות מזמינות את הבנים.‬
‫הייתה לי תחושה שמרג'י תזמין אותי,‬
‫אבל לא חיבבתי אותה, לא במובן הזה.‬
‫אז קיוויתי לקבל הזמנה אחרת.‬
‫- רג'ינה ‬ ‫תבוא איתי לנשף? -‬
‫- טוב -‬
‫אני צריכה לשירותים.‬ ‫-אני אלווה אותך.‬
‫יש לנו עוד שני שירים הערב.‬
‫אני אחכה לך.‬
‫אתה מת.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-אני אהרוג אותך.‬
‫אני יודע שאתה הלשנת עליי!‬ ‫-זה לא אני...‬
‫למה עשית את זה, גבר? למה?‬
‫עכשיו אני צריך לכסח אותך.‬
‫לא רציתי לפגוע בך.‬
‫אבל...‬
‫אם תספר למישהו על זה, אתה מת.‬
‫קרייג!‬
‫בסדר, הנה.‬
‫רג'ינה, לכי להגיד למר טיילור ‬ ‫שאחזור בעוד עשר דקות.‬
‫ותבקשי שיתקשר לאבא של קרייג.‬
‫אתה יודע שאני צריכה לדווח על זה, נכון?‬ ‫זה היה ינקוביץ'?‬
‫זה לא היה קני,‬
‫שזה טוב.‬
‫כי אם זה היה הוא, ‬ ‫אני בטוח שהיו עוצרים אותו‬
‫כי הוא כבר סולק.‬
‫ואז יהיה משפט ואז אצטרך ללכת לבית המשפט‬
‫וכולם ידעו.‬
‫ומה יקרה כשהוא יכה את האדם הבא?‬
‫תחזיק את זה.‬
‫אני רק רוצה לשכוח מזה.‬
‫יודע מה, קרייג? אתה תשכח מזה.‬
‫בסדר. תן לי לטפל בשפה.‬
‫בוא הנה.‬
‫את לא... אאוץ'.‬
‫סליחה.‬
‫את לא מכאן, נכון?‬
‫אני מבוסטון.‬
‫בעצם, אני מלוול, אבל למדתי בקולג' בבוסטון.‬
‫איזה?‬
‫אמרסון.‬
‫מה העניין?‬
‫לא, כלום. פשוט יש לך ריח טוב.‬
‫זה רק סבון.‬ ‫-בסדר.‬
‫כן, זה סבון בות' ביי. ‬ ‫אפשר להשיג אותו בגייטס פולס.‬
‫הוא ממש נחמד. כדאי לך לקנות בשביל...‬
‫זאת אומרת, בשביל מי שתרצה...‬
‫תודה.‬
‫על שניקית אותי ועל שדיברת איתי ועל...‬
‫שהפכת את התיכון לכמעט נסבל.‬
‫אני חייב לך.‬
‫לא, אתה לא חייב לי כלום.‬
‫אני כן.‬
‫באמת.‬
‫מי עשה את זה?‬
‫אפשר לא לעשות את זה עכשיו?‬
‫אני בסדר.‬
‫כן, טוב...‬
‫אתה צריך לדבר על זה עם מישהו, קרייג.‬
‫מר הריגן, זה אני, קרייג.‬
‫ואני יודע שאתה לא תשמע את זה, ‬ ‫אבל משהו קרה הערב,‬
‫ואני פשוט רציתי ל...‬
‫הייתי צריך לדבר עם מישהו.‬
‫חטפתי מכות די רציניות‬
‫מהאידיוט הגדול, הטיפש והמטומטם הזה‬ ‫ששמו קני ינקוביץ'.‬
‫אבל עשיתי מה שהבטחתי לך.‬
‫אני…‬
‫הכחדתי אותו.‬
‫אתה יודע? לפחות ניסיתי.‬
‫אבל זה היה אגרוף טוב.‬
‫מספיק טוב שאני חושש שהוא יתקוף אותי שוב.‬
‫למען האמת, אני די מפחד שזה לא ייגמר,‬
‫והייתי ממש רוצה שתהיה כאן‬ ‫רק בשביל לייעץ לי.‬
‫- יו-בוט‬ ‫ינקו מת -‬
‫אני יודע שזה די מובן מאליו,‬
‫אבל זאת הייתה הפעם הראשונה ‬ ‫שהבנתי שלכל אחד,‬
‫אפילו לחלאות, יש הורים,‬ ‫משפחות שמתגעגעות אליהם‬
‫ושבוכות עליהם.‬
‫חשבתי בטיפשות שאבל הוא משהו שמיוחד רק לי.‬
‫מודעת האבל של קנת' ג'יימס ינקוביץ'‬
‫התפרסמה בגייטס פולס טריביון רק ביום שלישי.‬
‫וכל מה שנאמר בה היה,‬
‫"מת בפתאומיות בתאונה טראגית."‬
‫ביי, גברת הארט.‬
‫קרייג.‬
‫לא, חכה רגע.‬
‫לא, יש לי שיעור.‬
‫אכתוב לך אישור.‬
‫איפה היית היום?‬
‫כאן.‬
‫לא ממש.‬
‫זה קשור לקני?‬
‫קרייג,‬
‫אם אתה חושב שיש לך קשר כלשהו למותו, ‬
‫ראיתי את התיק שלו.‬
‫קני היה, למרבה הצער, ילד עם בעיות רציניות.‬
‫בעיות בבית, בעיות בבית הספר.‬
‫היו לו בעיות נפשיות.‬
‫אני לא יודעת מה קרה,‬
‫אבל אין לזה שום קשר אליך.‬
‫טוב, לך. אתה תספיק להגיע לשיעור.‬
‫קרייג.‬
‫אני לעולם לא אשמח כשילד מת.‬
‫אבל אני יכולה לשמוח שזה לא היית אתה.‬
‫גברת הארט, את מאמינה ברוחות רפאים?‬
‫טוב, אני מניח שלא כי את מדענית.‬
‫אני מורה, לא מדענית.‬ ‫-אני יודע, אבל את מבינה את כוונתי.‬
‫אני לא אוהבת לחשוב על דברים כאלה.‬
‫אתה יודע, בחיים לא הייתי משתתפת בסיאנס‬ ‫או מתעסקת עם לוח ויג'י,‬
‫בניסיון לזמן את המתים.‬
‫למה?‬
‫סבתי תמיד נהגה לומר,‬
‫"אדם לא צריך לקרוא להן‬ ‫אלא אם הוא רוצה תשובה...‬
‫"כי לא כל הרוחות קדושות."‬
‫קרייג, אתה צריך ללכת. יש לך שיעור.‬
‫- חניון הקרוונים בלאק בר -‬
‫- בילודו -‬
‫הם לא בבית.‬
‫הוא שייך למשפחת בילודו?‬
‫אני מניחה שכן.‬
‫את יודעת מתי הם יחזרו?‬
‫לא סביר שבקרוב.‬
‫אני מחפש את דאסטי בילודו.‬
‫זה המקום שבו מצאו אותו.‬
‫"מצאו אותו"?‬
‫הוא איבד את העבודה שלו‬ ‫אצל איזה מנוול עשיר.‬
‫הוא פוטר. נאלץ לקבל קצבת סעד.‬
‫במשך שנה הוא חיפש עבודה,‬
‫ואז נכנס עם הטנדר למוסך מכונת הדישה הזאת,‬
‫סגר את הדלת, והפעיל את המנוע.‬
‫- שטן אדום -‬
‫- אף-יו‬ ‫אייץ' -‬
‫הוא כתב את זה לפני שנכנס פנימה.‬
‫אף אחד לא פענח מה המשמעות.‬
‫טלפון שלא נטען לא יכול לצלצל, ‬ ‫ולא להשמיע הודעות.‬
‫וגם לא יכול לשלוח הודעה בחזרה.‬
‫אבל הוא שלח.‬
‫אתה שלחת.‬
‫אני צריך לדעת משהו, מר הריגן.‬
‫אני צריך לדעת אם היה לך ‬ ‫קשר כלשהו למותו של קני ינקוביץ'.‬
‫אני יודע שאמרתי לך שאני מפחד,‬ ‫אבל לא רציתי שהוא ימות.‬
‫זה מטורף.‬
‫אם היה לך קשר כלשהו למותו, אז...‬
‫תדפוק על הקיר שלי.‬
‫תדפוק עליו שלוש פעמים.‬
‫קרייג.‬
‫אם אספר לך משהו, תוכל לשמור אותו בינינו?‬
‫זאת אומרת, אתה חייב, נכון?‬ ‫זה כאילו סוג כלשהו של חוק.‬
‫אבא שלך צודק, כמובן.‬
‫הטלפון שלך נפרץ. מישהו עובד עליך.‬
‫גם המורה שלך צודקת.‬
‫אני חבר טוב של האב אינגרסול.‬
‫מסנט אן בגייטס פולס.‬
‫זאת הכנסייה שבה קני הוטבל.‬
‫הוא סיפר לי על התאונה. על פרטי התאונה.‬
‫קני ניסה להתגנב החוצה מאוחר בלילה‬ ‫מחדר השינה שלו בקומה השנייה.‬
‫הוא שתה לשוכרה.‬
‫הם חושבים שהוא החליק על הגג ונפל.‬
‫זאת הייתה תאונה טראגית. זה הכול.‬
‫צווארו נשבר מהמכה.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן‬
‫שתבדוק את הקשר שלך לטלפון שלך.‬
‫אתה זוכר שקראת את מתי פרק ה' פסוק ל'?‬
‫"ואם ידך הימנית תכשילך, קצץ אותה והשלך ממך‬
‫"כי טוב לך אשר יאבד אחד מאיבריך...‬
‫"מרדת כל גופך אל גיהינום."‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-אני צריך להיפטר מהטלפון שלי.‬
‫בסדר.‬
‫אתה תמות על המותק הזה.‬
‫אני משדרג רק בגלל ‬ ‫שקיבלתי כמה הודעות מוזרות.‬
‫הכרת את השולח?‬
‫כן, אבל הוא לא בסביבה.‬
‫באייפונים הראשונים היו תקלות. ייצור מזורז.‬
‫אני מניח שאיכשהו ההודעות נתקעו בתוכנה,‬
‫ולכן הופיעו מדי פעם.‬
‫תקרא לזה "רוח רפאים במכונה".‬
‫אבל לא רוח קדושה.‬
‫כלום.‬
‫המספר לא השתנה.‬
‫והעברתי את אנשי הקשר והמידע ‬ ‫מהטלפון הישן לטלפון החדש שלך.‬
‫את כולם?‬ ‫-כן.‬
‫תוכל למחוק את אלה שאתה לא צריך יותר.‬ ‫-בסדר.‬
‫באשר לטלפון הישן שלך, ‬ ‫יש לנו כאן תוכנית צדקה.‬
‫אנחנו מוחקים אותם לחלוטין ותורמים לאלה ‬ ‫שזקוקים לניידים, אבל לא יכולים לרכוש אותם.‬
‫בסדר.‬
‫לא, בעצם...‬
‫אני אתרום אותו בעצמי.‬
‫אחותי הקטנה צריכה טלפון.‬ ‫-בסדר.‬
‫- מלך הפיראטים‬ ‫מתקשר... -‬
‫- השיחה נכשלה -‬
‫תודה, אלוהים.‬
‫אפשר להסתיר דברים, אבל‬
‫הם אינם נעלמים, לא באמת.‬
‫הם עוקבים אחריך, ‬ ‫לוחשים לך באוזן, מוודאים שלא תשכח,‬
‫שתמשיך לפקפק.‬
‫תהיתי לאן משפחת ינקוביץ' עברה,‬
‫ואם הם עדיין מתאבלים.‬
‫תהיתי אם הבית הישן ‬ ‫משמיע קולות מבלי שמישהו ישמע אותם.‬
‫זועק, מהדהד.‬
‫תהיתי אם מר הריגן התגעגע אליי.‬
‫תהיתי מי אהפוך להיות‬
‫והאם מה שעשיתי ‬ ‫ישאיר עליי את חותמו ויגדיר אותי.‬
‫התקבלתי.‬
‫תהיתי אם מישהו אי פעם ידע.‬
‫אני מקווה שלא.‬
‫לקחת את כרטיס הטריפל איי שלך?‬ ‫-כן.‬
‫וכתובת הדואר החדשה על שולחן המטבח?‬
‫כן.‬
‫אל תשכח לפתוח חשבון בחנות הספרים.‬
‫ותעשה את זה בקרוב למקרה שיחסרו להם ספרים.‬
‫בסדר.‬
‫מעילי חורף.‬
‫לא, אני אחזור, אבא, לפני החורף.‬
‫אתה יהיה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני כל כך שמח בשבילך, חבר.‬
‫תודה, אבא.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך, חבר.‬
‫בסדר.‬
‫תתקשר אליי אם תצטרך משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫מישהו אמר פעם שאף פעם לא עוזבים את הבית‬
‫אלא שלוקחים אותו לכל מקום שהולכים.‬
‫באופן אישי, אני מקווה שזה לא לגמרי נכון‬
‫כי יש דברים שממש הייתי רוצה להשאיר בבית‬
‫ולא שילוו אותי לבוסטון,‬
‫שהייתה במרחק שעתיים נסיעה‬ ‫ומיליון ק"מ מהארלו.‬
‫קיבלתי מלגת כתיבה לאמרסון,‬ ‫שיש בה תוכנית לימודי עיתונאות מצוינת.‬
‫כן.‬ ‫-היי.‬
‫אתה קרייג?‬
‫השותף שלי בשנה א'‬ ‫היה ג'וליאן סאמרס מלוס אנג'לס.‬
‫הוא למד משחק. הוא רצה להיות כוכב קולנוע.‬
‫...זה הדבר הכי חשוב שאפשר לעשות.‬ ‫-קברתי את עצמי בלימודים וחרשתי.‬
‫הרגשתי שאני חייב את זה לאבא שלי.‬
‫וכמובן, למר הריגן.‬
‫היי, קרייג, תוכל להעיף מבט?‬ ‫התמונה צריכה להיות מתחת לכותרת המשנה?‬
‫קרוב לראש העמוד זה יותר עיתונאי, ‬ ‫אתה לא חושב?‬
‫כן, כנראה. תודה.‬ ‫-כן.‬
‫מי מקשיב לחרא הזה?‬ ‫-חבר הדליק אותי על זה.‬
‫ממש חבר. תעביר תחנה, אחי. ברצינות.‬
‫היי, אבא.‬ ‫-היי, חבר.‬
‫מה קורה?‬ ‫-קיבלתי חדשות רעות מאוד.‬
‫בכותרת נכתב, "מורה אהובה נהרגה בוורמונט".‬
‫ובשורת הפתיחה נכתב, "ויקטוריה קורלס הארט,‬
‫"מורה לביולוגיה בתיכון גייטס פולס,‬
‫"נהרגה ביום ראשון בהתנגשות חזיתית."‬
‫מאז שעזבתי, גברת הארט התארסה.‬
‫וזה מי שהיה איתה באותו יום, הארוס שלה.‬
‫הם יצאו לסוף שבוע ארוך‬ ‫כדי לבקר בעיירה צ'סטר,‬
‫להתאכסן בבקתת נופש ולספוג מעט סתיו.‬
‫הם היו בדרכם חזרה ‬ ‫וכמעט הגיעו לגבול ניו המפשייר‬
‫כשהם התקרבו לדין ויטמור מוולת'ם, מסצ'וסטס.‬
‫איפה הארוס שלה?‬
‫הוא עדיין בבית החולים. ‬ ‫הוא יישאר שם זמן רב.‬
‫שמעתי שהזבל שעשה את זה היה כל כך שיכור,‬ ‫עד שיצא מזה בלי שריטה.‬
‫הוא נעצר כבר ארבע פעמים בשכרות‬ ‫ורישיונו נשלל.‬
‫כדאי שהוא לא יתחמק מעונש.‬
‫הוא לא.‬
‫עונש המאסר בן ארבע השנים יושעה‬
‫אם הנאשם יסכים לגמילה למשך שישה חודשים.‬
‫אבל הוא כן.‬
‫הוא התחמק מעונש.‬
‫דין ויטמור נשלח למרכז גמילה‬ ‫שהיה דומה יותר לקאנטרי קלאב מאשר לכלא.‬
‫- מלך הפיראטים‬ ‫מתקשר… -‬
‫מר הריגן.‬
‫יש אדם ששמו דין ויטמור‬
‫שהרג מורה שלי מהתיכון.‬
‫הוא היה שיכור‬
‫והתנגש בגברת הארט ובארוסה.‬
‫היא הייתה אדם טוב.‬
‫היא עזרה לי כשהייתי זקוק לעזרה,‬ ‫והוא לא קיבל את מה שהגיע לו.‬
‫אני רוצה שהוא ימות.‬
‫ברגע שניתקתי את הטלפון, התחרטתי על השיחה.‬
‫- דין ויטמור מסצ'וסטס -‬
‫הרגשתי אשמה.‬
‫הייתי אשם.‬
‫אמרתי לעצמי שזה מטורף אפילו לחשוב על זה.‬
‫שזה בלתי אפשרי.‬
‫שדבר לא יקרה לדין ויטמור.‬
‫שאני צריך לשכוח מזה.‬
‫- מקומי נמצא מת -‬
‫- לא נמסרו פרטים. נפתחה חקירה פלילית. -‬
‫היי.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אני עובד בעיתון בבוסטון.‬
‫קיוויתי לקבל מידע על מישהו שהיה מטופל כאן.‬
‫לך לחזית. תשאל שם.‬
‫דין ויטמור.‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לדעת איך הוא מת.‬
‫אני מוכן לשלם 100 דולר על מידע.‬
‫מאתיים.‬
‫הוא התאבד.‬
‫איך?‬ ‫-במקלחת.‬
‫איך?‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לשמוע?‬
‫כן.‬
‫לכל אורח יש חדר משלו, מקלחת משלו.‬
‫זה נחמד. ממש מותרות.‬
‫הרבה יותר טוב מהבית שלי, זה בטוח.‬ ‫-איך?‬
‫הוא חנק את עצמו למוות.‬
‫לפני ארוחת הבוקר,‬
‫הוא בלע שמפו כדי לשמן את גרונו.‬
‫ואז הוא לקח סבון יוקרתי ושבר אותו לשניים.‬
‫זרק חצי על הרצפה‬
‫ודחס את החצי השני במורד גרונו.‬
‫אמרת סבון יוקרתי.‬
‫מתחיל באות בי.‬
‫בות' ביי?‬
‫כן, זה הסבון. איך ידעת?‬
‫הוא השאיר מכתב התאבדות?‬
‫בערך. חתיכת נייר. שורה אחת.‬
‫מה כתוב בו?‬
‫זה היה די מתוק, למעון האמת. כמו תפילה.‬
‫זה היה "המשיכי לתת את כל האהבה..."‬ ‫-"...האהבה שאת יכולה". זאת לא תפילה.‬
‫לא?‬
‫אלה מילים של שיר.‬
‫כשאתה נופל, גם אם אתה רואה שזה עומד לקרות,‬
‫גם אם רצית שזה יקרה,‬
‫זה עדיין מזעזע אותך.‬
‫אין תחתית.‬
‫אין סוף.‬
‫אתה פשוט נופל.‬
‫"האימה.‬
‫"האימה."‬
‫אחרי שמתת, עברתי על הארון שלך.‬
‫הארון הסודי.‬
‫לא היו בו דברים איומים בכלל. רק זיכרונות.‬
‫הסודות שלך הם הסודות שלי.‬
‫זאת הסיבה שבחרת בי לקרוא לך.‬
‫אימך מתה כשהיית ילד.‬
‫בדיוק כמו שלי.‬
‫ידעת מה זאת בדידות.‬
‫מה טעמה.‬
‫בדיוק כמוני.‬
‫אני חושב שלכן ניסית לשמור על קשר.‬
‫זה לקח זמן, אבל פענחתי זאת, מר הריגן,‬
‫מה שניסית לומר לי בהודעות שלך.‬
‫סי-סי-סי...‬
‫אס-טי...‬
‫זה אומר, "קרייג, תפסיק".‬
‫נכון?‬
‫אתה אומר לי להפסיק...‬
‫כי אני מכאיב לך?‬
‫אם זה המצב, וזה מכאיב לך, אז אני מצטער.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫או שאתה אומר לי להפסיק כי אני פוגע בעצמי?‬
‫האם אתה משגיח עליי רק מפני שאתה דואג לי?‬
‫אם זה העניין, אז...‬
‫תודה.‬
‫אתה יכול לנוח עכשיו, מר הריגן.‬
‫- הריגן‬ ‫1923-2008 -‬
‫- ג'ואנה פול ‬ ‫בת, רעיה, אם - 1969-2001 -‬
‫אני מצטער, אמא.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫במאה ה-21, אני חושב שהטלפונים שלנו ‬ ‫משקפים את אופן נישואינו לעולם.‬
‫אם זה כך, אלה כנראה נישואים גרועים.‬
‫יש הרבה דברים שאני כבר לא בטוח בהם.‬
‫במציאות עצמה, בתור התחלה.‬
‫אבל אני יודע דבר אחד,‬ ‫והוא מוצק כמו סלעי ניו אינגלנד.‬
‫כשאמות,‬
‫כשיגיע זמני ללכת...‬
‫אני רוצה להיקבר עם כיסים ריקים.‬
‫- מבוסס על הסיפור הקצר מאת סטיבן קינג -‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬