Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎„Când zeii vor să ne pedepsească, ‎ne îndeplinesc dorințele.”
‎Oscar Wilde a scris asta.
‎Nu am citit cartea.
‎Poate ar fi trebuit.
‎Harlow, în statul Maine, nu e un oraș, ‎ci un sat și încă e,
‎deși m-am mutat.
‎Există o școală și gimnaziu, ‎cu șase încăperi.
‎Există Howie's Market,
‎unde vând alimente ‎și bilete la loterie Red Devil.
‎Gates Falls e următorul oraș, e mai mare.
‎Are restaurantul preferat ‎al tatălui meu, Mondello's.
‎Mergeam acolo ori de câte ori era ‎vânzătorul lunii,
‎ceea ce se întâmpla des, ‎dar acum nu prea se mai întâmplă,
‎de când a murit mama.
‎În Harlow există Castle Lake și Ledges,
‎unde acele de pin cedează loc ‎stâncilor golașe,
‎adevărul suprem al Noii Anglii.
‎Dar, înainte să vorbesc ‎despre lozul câștigător,
‎dezastrul cu Kenny Yankovich ‎sau faptul că au murit toți,
‎mai bine vă spun cum am ajuns să lucrez ‎pentru dl Harrigan. Datorită bisericii.
‎Cartea 2 Samuel, capitolul 1, ‎versetele 19 și 20.
‎„Fala ta, Israele, ‎zace ucisă pe dealurile tale.
‎Cum au căzut vitejii!
‎Nu spuneți asta în Gat,
‎nu răspândiți vestea ‎în ulițele Ascalonului,
‎ca să nu se bucure fetele filistenilor,
‎ca să nu se laude fetele ‎celor netăiați împrejur.”
‎Mulțumesc, Craig.
‎Destul de frumos.
‎Mă bucur că sunteți aici ‎în dimineața asta…
‎De atunci, m-am întrebat
‎ce ar fi fost…
‎și de ce eu.
‎De ce m-a ales pe mine?
‎John Harrigan era cel mai bogat ins ‎din Maine. Un miliardar.
‎Mă întreb dacă pot vorbi cu fiul tău.
‎Îl lăsa vederea și voia să angajeze ‎pe cineva ca să-i citească cărți.
‎Erau și alți copii, ‎mai mari, cititori mai buni.
‎A fost pentru că știa ‎că cinci dolari pe oră ar fi tentant
‎pentru un băiat care abia aștepta ‎să plece dintr-o casă pustie?
‎Sau din alt motiv,
‎unul pe care trebuia să-l descopăr?
‎Bună ziua! Mă numesc…
‎Știu cine ești.
‎Până în spate și apoi dreapta.
‎„…pentru că numai pasiunea îl face frumos.
‎Iar când pasiunea este moartă sau absentă,
‎zvâcnirea minunată a frumuseții ‎este de neînțeles,
‎ba chiar vrednică de dispreț.
‎Frumusețea caldă, vie a atingerii ‎e mult mai profundă
‎decât frumusețea care se vede.”
‎„Ce sunt banii, până la urmă?
‎Vreau să spun, tată, ce pot face banii?
‎Domnul Dombey trase scaunul la locul ‎unde fusese înainte
‎și mângâie copilul pe cap.
‎O să afli asta încetul cu încetul, ‎băiatule, spuse el.
‎Banii, Paul, pot face orișice.”
‎Oricât de mult îmi lipsea,
‎tatălui meu îi lipsea și mai mult.
‎Fără ea, părea trist și gol.
‎Mă încerca un sentiment ciudat.
‎Că, într-un fel, ‎moartea mamei a fost din vina mea.
‎Că eu eram responsabil de asta.
‎Că mi-a fost în putere.
‎Și că, dacă mi-a fost în putere‎…
‎aș fi putut-o opri.
‎- Ce faci? ‎- Nimic, mă scuzați.
‎Nu e treaba ta.
‎Ai vreo întrebare?
‎Dacă ai, îți răspund.
‎Ce e în dulap?
‎Secrete.
‎Secrete groaznice.
‎„Își trăia oare viața din nou, ‎cu toate amănuntele dorințelor, ispitelor
‎și înfrângerilor, în timpul acelui suprem ‎moment al cunoașterii depline?
‎A strigat în șoaptă ‎către o imagine, către o viziune.
‎A strigat de două ori.
‎O rostire ce nu era mai mult ‎decât un suflu:
‎Oroare! Oroare!”
‎„Oroare.
‎Oroare.”
‎Înțelegi ce ai citit?
‎Înțelegi ce vrea să spună Conrad?
‎Cred că da.
‎E ziua de plată, Craig.
‎Mulțumesc.
‎Citiți când nu sunt aici?
‎Da, citesc asta.
‎Nu sunt plictisitoare?
‎Plictisitoare?
‎Finanțele mi se par interesante.
‎Îți amintești de ‎Dombey și Fiul?
‎A doua carte pe care am citit-o. ‎V-am citit-o.
‎Dombey încerca să-l facă pe fiul lui
‎să înțeleagă ‎că adevărata valoare a banilor
‎nu se măsoară în cantitate.
‎Adevărata valoare a banilor
‎se măsoară în putere.
‎Dar băiatul, Paul, l-a întrebat
‎de ce nu au salvat-o banii pe mamă ‎sau așa ceva.
‎Și l-a întrebat dacă banii sunt cruzi.
‎Pot fi, dacă sunt folosiți cum trebuie.
‎NEMILOS ȘI EGOIST
‎John Harrigan nu era prea plăcut.
‎Nu fusese căsătorit, nu avusese copiii
‎și nu avea nicio relație cu rudele rămase.
‎Poate de asta părea singur.
‎SINUCIDERE LA HARRIGAN CORP
‎Poate că-i pedepsea ‎pe alții din cauza asta.
‎TOT CE ATINGE HARRIGAN MOARE
‎Era ceva ce înțelegeam.
‎LA MULȚI ANI ÎȚI UREAZĂ DL HARRIGAN
‎Mama ta credea ‎că jocul la loterie e joc de noroc.
‎Dacă ar ști că te lăs să lucrezi ‎cu Harrigan și să răzuiești lozuri,
‎s-ar răsuci în mormânt.
‎Bine. Haide.
‎- Unde te duci? ‎- Să-mi iau moneda norocoasă.
‎Acesta a fost primul.
‎Dar, din acea zi,
‎avem să primesc patru plicuri ‎adresate mie, pe an.
‎De Ziua Îndrăgostiților, ‎de ziua mea în septembrie,
‎de Ziua Recunoștinței și de Crăciun.
‎Nimic.
‎E zgârcit. Dă salarii ieftine. ‎Îți oferă un bonus ieftin.
‎Un loz de un dolar de la Howie's?
‎Ce ai spus mai devreme despre mama, ‎ce înseamnă asta?
‎Ce?
‎Că s-ar răsuci în mormânt.
‎E doar o vorbă veche.
‎Înseamnă că, ‎după ce o persoană a fost îngropată,
‎n-ar trebui să-și facă griji ‎despre lucrurile din lumea viilor.
‎Bine.
‎„«Bine, copii», zise Rocky în microfon.
‎Să băgăm puțină viteză înainte de pauză.
‎«Bagă mare», a spus orchestrei,
‎după care a început să bată ‎din palme și din picior,
‎ținând ritmul.
‎Imediat spectatorii s-au pornit ‎și ei să bată din palme și din picioare.
‎Ne puseserăm ‎deja pe alergat în jurul ringului,
‎cu ochii la limba mică a ceasului,
‎când, deodată, Kid Kamm, ‎din Perechea nr. 18, a început
‎să-și plesnească partenera peste obraji.
‎O ținea cu mâna stângă,
‎iar cu dreapta o lovea ușor peste față.
‎Dar ea nu reacționa. ‎Nu mai știa ce-i cu ea.
‎A scos vreo două gâlgâituri, ‎apoi a alunecat la podea.
‎Arbitrul de ring a fluierat,
‎iar spectatorii au sărit în picioare, ‎însuflețiți subit.
‎Celor care asistă ‎la un maraton de dans nu le trebuie…”
‎Ajunge.
‎Prima dată când am citit-o, ‎nu am înțeles titlul.
‎Și ce înțelegi din el acum?
‎Că, din moment ce caii care suferă ‎pot fi eliberați de suferință,
‎de ce nu li se oferă ‎și oamenilor același dar?
‎Darul morții.
‎Ca să nu mai simtă durere, frică
‎sau îngrijorare.
‎Îi citeam de trei ori săptămânal, ‎cinci ani, și o singură dată n-am venit,
‎când am avut o viroză de primăvară.
‎M-am simțit prost atunci, ‎fiindcă mă întrebam
‎dacă întâlnirile noastre ‎erau punctul culminant al săptămânii lui,
‎dacă erau ceva ce aștepta, ‎ceva pentru care trăia.
‎Drept inițiere, toți copiii din Harlow ‎merg la Gates Falls la liceu,
‎deoarece Harlow nu are unul.
‎Fratele mai mare al lui Billy Ueberroth, ‎Mike, sau U-Boat, cum i se spune,
‎fusese deja în gura leului, ‎ieșise nevătămat
‎și a fost de acord să ne arate ‎cum stă treaba, contra cost.
‎BINE AȚI REVENIT, ELEVI!
‎Super!
‎Băieți și fete, ‎e timpul să vă arăt cum stă treaba.
‎Și opriți-vă!
‎Toată atenția la mine!
‎Sunt pericole în față.
‎Acum, la stânga…
‎Nu vă holbați! Nu vă aventurați acolo
‎decât dacă vreți un ochi vânăt, ‎cancer la plămâni sau tatuaje.
‎Vedeți, botezul bobocilor e interzis ‎la Gates Falls,
‎dar nu înseamnă că nu se întâmplă.
‎Trebuie să vă căliți. ‎Ochi reci și privire de oțel.
‎Să nu fiți bătaia de joc a nimănui
‎sau anii voștri aici vor fi un iad. ‎E ca la închisoare.
‎Încercați să nu fiți observați.
‎Mersi, U-Boat.
‎Să nu crezi ‎că nu e valabil și pentru tine, Margie.
‎Fetele din ultimul an ‎sunt rele ca pitonii.
‎Nu lovesc deodată,
‎dar le place să te stoarcă de viață ‎pe parcursul anului.
‎Să nu intri acolo vreodată!
‎Ultima oprire a turului.
‎Cantina. Aici stau copiii populari.
‎Toți au smartphone-uri.
‎Motorola Razer. ‎Masa Samsung, acolo în colț.
‎Iar aceea e masa Apple.
‎- Cum de au făcut rost de iPhone-uri deja? ‎- Pentru că sunt copiii populari.
‎Trebuie să ne luăm telefoane.
‎Când crești într-un orășel
‎și ești expus brusc ‎la o lume complet străină,
‎universul tău se extinde.
‎Vezi chipuri ciudate și diferite.
‎Unele sunt prietenoase,
‎dar altele sunt atrase de tine, ‎dar într-un mod sumbru,
‎fiindcă te displac fără niciun motiv.
‎Salut! Ce faci? ‎Te-am văzut mai devreme, Microbuz.
‎Ia-o!
‎Uită-te înăuntru!
‎Ceară de pantofi?
‎Toți bobocii lustruiesc. ‎Asta o să faci tu acum la baie.
‎- Am ore. ‎- Nu până nu-mi lustruiești ghetele!
‎- Nu. ‎- Nu vrei să faci greșeala asta.
‎Lustruiește-mi ghetele ‎sau îți vâr asta pe gât!
‎Băieți!
‎E vreo problemă?
‎Nu. Totul e bine.
‎Ce ai în pungă? E cumva o trusă de botez?
‎Nu.
‎- Trebuie să ajung la ore. ‎- Stai!
‎- Cum te cheamă? ‎- Craig.
‎Ce e în pungă, Craig?
‎E…
‎jumătate de sandviș.
‎M-a întrebat dacă vreau.
‎Bine.
‎O să regreți asta.
‎Te-am salvat. Ar trebui să-ți mulțumești.
‎Mă piș pe tine!
‎- Nu mă cunoști. Ce ți-am făcut? ‎- Ai vrut să mă faci de râs.
‎Trebuia să lustruiești, Microbuz.
‎Trebuie să lustruiești.
‎Ia uite cine a venit!
‎Prima zi de liceu. Cum a fost?
‎Bine.
‎Atât? Bine?
‎Bine, a fost grozav.
‎Ai tot ce îți trebuie?
‎Da.
‎- Dar profesorii tăi? Îți plac? ‎- Bine, tată. E bine. Bine?
‎Da, bine.
‎Dacă ai nevoie de ceva, să…
‎Bine.
‎Tată.
‎Da.
‎Îmi iei un telefon mobil?
‎La ce îți trebuie?
‎De exemplu, dacă am nevoie de ajutor ‎sau dacă trebuie să sun la Urgențe.
‎La cât de mic e orașul, ‎dacă strigi, o să te audă.
‎Bine.
‎„Jurgis ar afla singur lucrurile astea ‎dacă ar sta destul.
‎Bărbații trebuiau să facă ‎treburile murdare,
‎așa că n-aveai cum să-i păcălești.
‎Spiritul locului i-a molipsit ‎și au făcut ca restul.
‎Jurgis venise acolo
‎și credea că se va face util, ‎că va ajunge sus
‎și va deveni un om priceput,
‎dar în curând avea să afle greșeala,
‎nimeni nu ajungea sus în Packingtown ‎făcând treabă bună.”
‎Ajunge!
‎Am uitat cât de mult disprețuiesc ‎tâmpenia asta socialistă.
‎Crezi că Sinclair s-a înșelat ‎și că poți ajunge sus
‎făcând treabă bună și urmând regulile?
‎Craig.
‎Nu înțelege greșit.
‎Admir munca grea.
‎Ador munca inteligentă.
‎Trebuie să fii foarte competitiv ‎ca să supraviețuiești.
‎Ca să fii primul, ‎trebuie să fii îndrăzneț.
‎Trebuie să fii nemilos.
‎Nu cere ce-ți trebuie.
‎Cere… Nu! Nu cere!
‎Pretinde ce vrei.
‎- Domnule Harrigan. ‎- Da?
‎De-a lungul vieții, ‎a încercat cineva să vă intimideze
‎sau să profite de dumneavoastră? La muncă.
‎În fiecare zi.
‎Și cum ați făcut față?
‎Cât mai aspru.
‎Uită-te la asta.
‎Asta e…
‎O să o port când mergem la Mondello's.
‎Ai primit și tu câteva.
‎Deschide-l întâi pe cel mic. ‎Lasă-l pe al meu ultimul.
‎- Domnul Harrigan. ‎- Mă întreb ce ar putea fi.
‎Surpriză!
‎- Mă întorc imediat. ‎- Da.
‎Am câștigat!
‎- Serios? Cât? ‎- N-o să crezi!
‎Un milion.
‎Trei mii de dolari!
‎E câștigător.
‎Va fi un dar greu de învins.
‎Poate ar fi trebuit să-l deschizi ‎pe al meu.
‎- Da. ‎- Tată.
‎Hei!
‎Cu plăcere, fiule.
‎M-a ajutat fata de la magazin. ‎E pregătit, încărcat, gata de folosit.
‎Pe cine suni primul?
‎Alo!
‎Crăciun fericit, dle Harrigan!
‎- Craig? ‎- Da, Craig.
‎Unde ești? ‎Te aud de parcă ai suna de pe lună.
‎V-am sunat de pe mobil.
‎Nu. Sunt pline de radiații.
‎Cum te pot ajuta?
‎V-am sunat să vă spun ‎că darul dvs., lozul, a fost câștigător.
‎Am câștigat 3.000 $.
‎Bine.
‎În sfârșit, unul a fost câștigător.
‎Mulțumesc.
‎A fost drăguț din partea dvs.
‎A fost o nimica toată.
‎Le ofer prietenilor.
‎Asta e tot, Craig?
‎Da, cred că da.
‎Crăciun fericit!
‎Bine. Crăciun…
‎Ce nașpa e să te întorci după vacanță!
‎- Care-i graba, Craig? ‎- Da, unde te duci?
‎Ce?
‎- Nu cred! ‎- Nu.
‎Nu.
‎Margie, Billy și U-Boat ‎și-au luat și ei telefoane după,
‎deși aveam singurul iPhone,
‎iar Billy și U-Boat trebuiau să împartă ‎un Razer‎.
‎Mersi.
‎Craig, vreau să vorbesc ‎cu tine despre ceva.
‎Avem acest aranjament de mult timp.
‎Și mi se pare ‎că ești o persoană diferită acum,
‎față de cum erai când am început.
‎Întrebarea mea e
‎de ce mai vii aici?
‎- Vreți să nu mai vin? ‎- Nu.
‎Atunci, ce?
‎Sigur există cluburi sportive și fete ‎cu care ți-ai putea ocupa timpul mai bine.
‎Și totuși, vii aici ‎trei zile pe săptămână.
‎De ce?
‎Te simți cumva obligat?
‎Nici vorbă. Nu.
‎Atunci, de ce?
‎Îmi place să petrec timp cu dv.
‎De ce?
‎Vin aici pentru că…
‎îmi place mirosul cărților dv.
‎Vin pentru că-mi plac discuțiile. ‎Vin fiindcă, când citesc cu voce tare,
‎îmi dă o senzație de putere ‎pe care nu o am în afara camerei.
‎Vin aici pentru că vreau.
‎Ne vedem joi.
‎Știu ce vreau să fac cu banii.
‎Banii ăia intră în fondul facultății, ‎cum am stabilit.
‎Ai spus că majoritatea se duc ‎în fondul facultății.
‎Cât de des cumpăr lucruri?
‎Aproape niciodată.
‎Știu ce vreau să fac cu restul.
‎- Bună ziua, Pete! ‎- Bună ziua!
‎- Bună, Edna! ‎- Bună, băiete!
‎Mulțumesc.
‎Aici erai.
‎- Dle Harrigan, v-am adus ceva. ‎- N-am nevoie de nimic.
‎Mulțumesc.
‎Apreciez gestul.
‎Dar nu.
‎- Dă-i-l tatălui tău. ‎- Mi-a spus că veți spune asta.
‎Un om înțelept.
‎Henry David Thoreau a spus:
‎„Lucrurile nu ne aparțin. ‎Noi le aparținem lor.”
‎Nu am televizor,
‎pentru că, dacă aș avea, ‎mi-aș petrece timpul uitându-mă la el.
‎Am un radio în mașină, ‎dar nu am unul în casă,
‎deși îmi place să ascult muzică country, ‎din când în când.
‎Dacă aș avea așa ceva, ‎aș pierde aiurea mai mult timp.
‎- Bine, lăsați-mă să… ‎- Nu.
‎Încep să-mi doresc ‎ca lozul să nu fi fost câștigător.
‎Vedeți astea?
‎Se numesc pictograme.
‎Asta e pentru bursă.
‎Am abonament la ‎Wall Street Journal.
‎Da, dar ‎Wall Street Journal ‎nu poate face asta.
‎- Cifrele alea sunt în timp real? ‎- Da.
‎S-ar putea să fie cu un minut ‎sau două în urmă.
‎Să fiu al naibii!
‎E ca și cum ai avea ‎un panou de cotații bursiere personal,
‎cum aveau magnații în vilele lor.
‎Da. Și dacă vreți să citiți ‎Journal‎ sau ‎Forbes
‎sau orice altceva, puteți.
‎„Barton Instruments ‎își anunță închiderea.”
‎Nu e aici.
‎Fiindcă ăsta e de ieri.
‎Îl primiți cu o zi întârziere. ‎Ca toată lumea. Ăsta e de azi.
‎Am fost arogant, Craig.
‎Cred că o să-l păstrez, până la urmă.
‎- O vreme. ‎- Mă bucur.
‎Îmi aduci telefonul de pe birou?
‎Puteți telefona cu ăsta.
‎- Da? ‎- Da.
‎Pentru asta e, de fapt.
‎Formați numărul dorit. ‎Atingeți-l cu degetele.
‎- Și aveți patru liniuțe. ‎- Liniuțe?
‎Datorită noului turn de telefonie mobilă. ‎Nu contează.
‎- E mai bine? ‎- Da, e bine.
‎Chick.
‎John Harrigan la telefon.
‎Am un telefon mobil acum.
‎Vreau să fac o ajustare ‎la portofoliul meu.
‎Da.
‎Ei bine? I-a plăcut?
‎Nu.
‎Ți-am spus eu!
‎Îl adoră.
‎Și pot seta o alarmă…
‎La fiecare vizită, înainte să citesc, ‎îl învățam cum să folosească telefonul.
‎I-am făcut cunoștință cu internetul, ‎cu Yahoo! și Google.
‎L-am învățat să trimită mesaje, ‎să creeze mesaje vocale…
‎Nu răspund momentan la telefon.
‎Vă sun înapoi, dacă mi se pare potrivit.
‎Bine?
‎Nu răspund momentan la telefon.
‎Vă sun înapoi, dacă mi se pare potrivit.
‎- Nu cred că aș vrea să mă sunați înapoi. ‎- Perfect.
‎…și cum să-l personalizeze.
‎- Să vă dăm un identificator. ‎- Un ce?
‎E ca un fel de poreclă.
‎Când mă sunați sau îmi trimiteți mesaj, ‎e numele care apare pe telefon.
‎Vrei să-mi dau o poreclă?
‎Ar putea fi o poreclă ‎pe care o foloseau alții. Poftiți!
‎Ziarele îmi spuneau așa.
‎Nu era un compliment.
‎Regele Pirat. Tare! V-a mai sunat cineva?
‎Nu. Reclame și numere greșite.
‎N-am mai putut suporta ‎sunetul acelui xilofon.
‎Să căutăm alt ton de apel.
‎- Mai bine? ‎- Da, mai bine.
‎- Tot nu răspund. ‎- Chiar dacă sunt eu?
‎De unde să știu?
‎- Vă place muzica country, nu? ‎- Da.
‎- Aveți un cântec preferat? ‎- Sunt multe.
‎Tammy Wynette. „Stand By Your Man.”
‎Tonuri de apel.
‎Ăsta?
‎Da. E minunat.
‎Ascultă!
‎Pot să fac asta.
‎Așa. „Stand By Your Man.” Bine. Poftiți!
‎Bine. Acum sunați-mă! ‎Sunt la contacte preferate.
‎Da. Acum știm când sună celălalt.
‎Da. Bine.
‎Bine. Ce să citim azi?
‎Sunteți bine?
‎Nu.
‎Nu. Mă supără ceva.
‎Poate îmi explici tu.
‎Citesc articole pe telefon de o lună.
‎Și toate au fost gratuite.
‎- Da? ‎- Nu.
‎Citesc gratis ceva ‎pentru care oamenii plătesc bani buni.
‎E grozav, nu?
‎Nu e!
‎Oferirea de informații
‎e contrară cu tot ce știu ‎despre practicile de succes în afaceri.
‎World Wide Web e ‎ca o conductă de apă spartă,
‎dar în loc de apă, ‎scuipă informații în toate direcțiile.
‎Nu înțeleg. E un fel de ademenire?
‎Te întreb, Craig.
‎E la fel ca la Fryeburg Fair,
‎unde primul joc e de obicei gratis.
‎Și încă suntem la primul joc.
‎Fryeburg Fair.
‎Și nu sunt reclame pe aceste site-uri.
‎Reclamele sunt seva ziarelor.
‎Cum vor supraviețui?
‎Nu cred că e o ademenire.
‎Cred că e un drog de început.
‎Am observat deja
‎că răspunsurile mele de căutare pe Google ‎sunt pe partea de informații financiare.
‎Știe ce vreau.
‎Ce se va întâmpla ‎când vor închide conducta?
‎Gata cu cadourile.
‎Informațiile false devin ‎obișnuite și acceptate ca adevărate.
‎Și ce se întâmplă ‎când încep să folosească asta
‎pentru a răspândi și alte prostii ‎decât cele care există?
‎Ziare, jurnaliști, politicieni…
‎Toți ar trebui să ne temem ‎de această drăcie.
‎Mă duc să-l ajut pe Pete.
‎S-a uitat la telefon ‎de parcă era un glob magic.
‎Și în acea zi, în câteva secunde,
‎domnul Harrigan a prezis viitorul.
‎Viitorul internetului, viitorul știrilor, ‎al știrilor false,
‎al rețelelor de socializare, ‎serviciilor ‎paywall,‎ al ‎spam-ului,
‎al lui Julian Assange, ‎al lui Edward Snowden și al întregii lumi.
‎Bună dimineața, Craig!
‎Bună dimineața, dră Hart!
‎CRAIG ‎ÎMI PLACE PULOVERUL
‎MERSI
‎Ăla e un smartphone?
‎Da, e un iPhone.
‎Bine, te văd, puști cu bani!
‎- Vrei să-l vezi pe al meu? ‎- Sigur.
‎E tare. Are un…
‎Da, așa e. Nu am unul.
‎Mi-l arăți pe al tău?
‎Bine.
‎Mulțumesc.
‎Măiculiță!
‎Tare!
‎Atenție!
‎„Dar în acest punct începe o altă istorie,
‎istoria regenerării treptate a unui om,
‎a renașterii lui progresive,
‎a trecerii lui, pe nesimțite, ‎dintr-o lume în alta,
‎a primilor lui pași ‎dintr-o viață nouă și necunoscută.
‎Aceasta e subiectul unei noi povestiri.
‎Cea așternută de noi aici a luat sfârșit.”
‎Îmi cer scuze.
‎Piei de aici, Satană!
‎Bravo!
‎Îmi place ocazional sumbrul roman rusesc.
‎Vrei să îmi dai carnetul de cecuri ‎din sertarul de mijloc al biroului meu?
‎Mulțumesc.
‎L-ai găsit?
‎Mulțumesc.
‎E nou. Rezervorul. E totul în regulă?
‎Îl folosesc cel mai des noaptea.
‎Mereu am vrut să vă întreb ceva.
‎De ce v-ați mutat aici?
‎În Harlow?
‎Ați putea locui oriunde.
‎După ce am trăit în oraș toată viața,
‎am vrut să trăiesc la țară.
‎M-am uitat în multe locuri și, ‎într-un final, m-am stabilit aici.
‎Există priveliști,
‎dar niciuna nu e spectaculoasă.
‎Vederile spectaculoase atrag oameni.
‎Și mie nu-mi plac oamenii.
‎Nimeni nu cere nimic de la mine.
‎Am vrut un loc…
‎în care nimeni să nu-mi ceară nimic.
‎Pentru că atunci când o fac,
‎răspund aproape întotdeauna.
‎Dar tu? Există vreun alt loc ‎în care ai vrea să trăiești?
‎Poate în Los Angeles.
‎Poate aș putea scrie scenarii de filme.
‎Presupun că cineva trebuie s-o facă.
‎Și ai tânji după casă,
‎să vezi chipul tatălui tău ‎și să pui flori pe mormântul mamei tale?
‎Da. M-aș întoarce din când în când.
‎Ei bine, dacă te duci ‎în locul acela uitat de Dumnezeu
‎și dacă intri în acel domeniu,
‎să știi că e greu și nedrept
‎și că îți vei face dușmani.
‎Domnul știe că eu am pățit-o.
‎Da, știu.
‎Craig, vreau să-mi promiți ceva.
‎Bine.
‎Când îi vei întâlni în calea ta,
‎să te descotorosești de ei în grabă.
‎De dușmani.
‎- Să mă descotorosesc de ei. ‎- În grabă.
‎Și să nu simți nici măcar un dram ‎de vinovăție că o faci.
‎Promite-mi!
‎Bine.
‎Vă promit.
‎Bine.
‎Mulțumesc, dle Harrigan.
‎Cu plăcere, Craig.
‎Totul.
‎Mi s-a părut atât terifiant, ‎cât și interesant.
‎Chiar și în starea lui slăbită, ‎avea putere.
‎E posibil să fi fost chiar periculos.
‎Dar eram prietenul lui.
‎El a spus-o.
‎Și judecând ‎după lozurile nerăzuite din sertar,
‎nu cred că avea prea mulți‎.
‎MULȚUMESC PENTRU FELICITĂRI ȘI LOZURI. ‎E UN PRIVILEGIU SĂ LUCREZ PENTRU DV.
‎Domnule Harrigan?
‎PIRATUL REGE
‎CRAIG
‎Domnule Harrigan?
‎Domnule?
‎Mă scuzi? E fiul meu.
‎Craig?
‎Domnul Harrigan. Cred…
‎Cred că e mort.
‎- Nu respiră. Cred… ‎- Unde sunt menajerele?
‎E marți.
‎Nu sunt aici.
‎Bine, ascultă-mă!
‎Așteaptă acolo.
‎Așteaptă afară și eu chem o ambulanță.
‎„Era cea mai bună dintre vremi,
‎era cea mai năpăstuită dintre vremi,
‎era epoca înțelepciunii, epoca neroziei,
‎Era veacul credinței.
‎Era veacul necredinței.
‎Era răstimpul Luminii, ‎răstimpul întunecimii.
‎Era primăvara nădejdii, iarna deznădejdii.
‎Aveam totul în față, ‎aveam doar nimicul în față.
‎Ne înălțam ‎cu toții de-a dreptul la ceruri.
‎Ne cufundam cu toții de-a dreptul în Iad.”
‎Mă duc la culcare.
‎Rahat!
‎ÎMI VA FI DOR DE DUPĂ-AMIEZILE NOASTRE.
‎„Orice amărăciune, mânie, ‎furie, țipăt și blasfemie
‎și orice răutate să piară dintre voi!
‎În schimb, fiți buni unii cu alții,
‎plini de compasiune, ‎iertându-vă unii pe alții,
‎așa cum v-a iertat și Dumnezeu, ‎întru Cristos.”
‎Vrei să-l mai vezi o dată?
‎Vreau să aștept. Vreau să fiu ultimul.
‎Nu te grăbi. Ne vedem afară.
‎Purta un costum pe care nu-l mai văzusem,
‎l-au fardat puțin ca să arate sănătos,
‎doar că oamenii sănătoși ‎nu stau în sicrie, cu ochii închiși.
‎Mulți oameni, ‎veniți aici din întreaga țară,
‎l-au respectat pe John…
‎Domnul Harrigan a fost îngropat ‎lângă mama.
‎Am fost la mormântul ei doar o dată.
‎Tata o vizita săptămânal, ‎dar eu am stat departe.
‎Cred că, dacă aș fi vizitat-o…
‎aș fi știut că e dusă pe veci.
‎John Harrigan a fost un om dur, ‎dar știam că e un om corect.
‎Mă întreb dacă ar fi surprins ‎că a venit lume azi.
‎Scuză-mă. Tu ești Craig, nu?
‎Da.
‎Sunt Chick Rafferty. Mă ocup… ‎Mă ocupam de finanțele lui John Harrigan.
‎Speram să vorbim.
‎E legat de ceva de-al dlui Harrigan ‎care îți aparține.
‎Eu…
‎Te vor contacta avocații lui ‎într-o săptămână.
‎- Am probleme? ‎- Despre ce e vorba?
‎Nicio grijă. E de bine.
‎Asta ar trebui să explice totul.
‎L-am primit acum două luni
‎și mi s-a spus să am grijă de el ‎până la o ocazie ca asta.
‎O zi bună!
‎Ce?
‎Cred că ești în testament.
‎Să-l deschid acum?
‎„Craig, dacă citești asta, am murit.
‎Ți-am lăsat 800.000 de dolari ‎într-un fond fiduciar.
‎Administratorii sunt tatăl tău ‎și Charles Rafferty.
‎Managerul meu de afaceri ‎îmi va fi executor.
‎Cred că suma ar trebui să fie suficientă ‎pentru patru ani de facultate…
‎…și orice muncă postuniversitară ‎vei alege.
‎Ar trebui să rămână destul ‎ca să începi cariera aleasă.
‎Ai vorbit despre scenaristică ‎și, dacă asta îți dorești, atunci,
‎desigur, asta trebuie să urmezi, ‎dar să știi că eu nu sunt de acord.
‎Există o glumă vulgară despre scenariști.
‎Nu o voi repeta aici,
‎dar, în orice caz, caut-o pe telefon.
‎Cuvintele-cheie sunt ‎„scenarist” și „starletă”.
‎Filmele sunt efemere, în timp ce cărțile, ‎cele bune, sunt veșnice sau pe acolo.
‎„Mi-ai citit multe bune, ‎dar altele așteaptă să fie scrise.
‎Mai mult nu spun.
‎Chiar și cu cheltuielile școlare, ‎cei 800.000 pot ajunge la un milion
‎până când împlinești 26 de ani, ‎când fondul va expira
‎și poți să-i cheltuiești ‎sau să-i investești cum vrei.
‎PS: Și mie îmi va fi dor ‎de după-amiezile noastre.”
‎Ce e?
‎Arăți de parcă ai văzut o fantomă.
‎ÎMI VA FI DOR DE DUPĂ-AMIEZILE NOASTRE
‎Nu răspund momentan la telefon.
‎Vă sun înapoi, dacă mi se pare potrivit.
‎Îmi lipsiți, domnule Harrigan.
‎Sunt recunoscător pentru banii lăsați,
‎dar i-aș da înapoi ‎dacă aș putea să vă am pe dv.
‎Știu că sună a minciună, dar nu e.
‎Chiar nu e.
‎Te-ai trezit?
‎- Da. ‎- Fac micul dejun.
‎REGELE PIRAT
‎Tată!
‎Nu e mort. Domnul Harrigan, ‎la 2:30 dimineața.
‎- „C-C-C”. ‎- Trebuie dezgropat.
‎- L-am îngropat de viu. ‎- Ce spui?
‎Trebuie să aducem pe cineva. ‎Să luăm buldozere și…
‎Oprește-te! Ce se întâmplă?
‎- I-am pus telefonul în sicriu. ‎- De ce?
‎Știu că nu trebuia s-o fac. Știu ‎că e ciudat, dar am făcut-o. Acum asta.
‎Da, trebuie să fie o explicație.
‎Cineva i-a spart telefonul. L-au clonat.
‎Îți fac o farsă.
‎Dacă e o farsă, ‎de ce nu au trimis ceva amuzant ca:
‎„Ajutor, sunt blocat într-o cutie”?
‎Chiar e amuzant.
‎De ce sunt doi de „a” ‎și inițiala mea de trei ori? Nu are sens.
‎Trebuie să mergem. Să vedem ce face.
‎Nu, nu e nevoie, și îți spun de ce.
‎- Ia loc! ‎- Nu.
‎Craig, ia loc!
‎John Harrigan a murit nesupravegheat.
‎Din cauza asta, a avut loc o autopsie,
‎așa că au aflat că a murit de inimă.
‎L-au disecat?
‎Da.
‎Nu-mi place să-ți spun asta. ‎Nu vreau să te frământe.
‎Dar e mai bine decât să crezi ‎că a fost îngropat de viu.
‎Nu a fost. Nu are cum.
‎E mort.
‎Înțelegi?
‎Da.
‎Ce faci aici, băiete?
‎Mulțumesc.
‎Ești bine, Craig?
‎Da.
‎A zis că-ți va lăsa ceva.
‎- Ți-a lăsat? ‎- Da.
‎A fost foarte generos.
‎A avut grijă de mine și de Pete.
‎Da. Era un…
‎A fost un om bun, nu?
‎A fost cinstit, ‎dar nu voiai să fii de partea lui rea.
‎Adică?
‎Ți-l amintești pe Dusty Bilodeau?
‎Familia Bilodeau locuia ‎în parcul de rulote Black Bear.
‎Da, l-am văzut. Ce e cu el?
‎Era grădinarul dinaintea lui Pete, ‎dar nu era angajat nici măcar de opt luni
‎când dl Harrigan l-a prins furând ‎și l-a concediat.
‎Dusty nu și-a cerut scuze. A plecat. ‎Am crezut că asta a fost tot.
‎Nu a fost.
‎Ce s-a întâmplat cu el? Cu Dusty?
‎Am spus destule.
‎Vrei ceva din casă? ‎Ceva să-ți amintească de el?
‎Nu știu. O orhidee, poate?
‎Da, dragul meu.
‎Ia o orhidee.
‎DE VÂNZARE
‎Chick Rafferty i-a ținut pe Edna ‎și pe Pete ca să aibă grijă de casă.
‎O firmă din Portland a pus ‎o tăbliță cu „de vânzare”
‎și câțiva au venit să se uite.
‎După toată agitația cu telefonul spart,
‎lucrurile s-au liniștit puțin.
‎La școală era bine ‎și îmi plăceau materiile‎.
‎Dra Hart preda științe
‎și era cea mai bună profesoară ‎de la școală.
‎Să-mi spună cineva unde sunt majoritatea…
‎Craig.
‎Viața marină produce ‎70% din oxigenul planetei.
‎Corect.
‎Ai 100% dreptate.
‎Kenny Yankovich a fost exmatriculat ‎pentru că a vândut iarbă în campus.
‎A crezut că l-am pârât, dar n-am făcut-o.
‎Dar recunosc că m-am bucurat ‎să nu-l văd zilnic.
‎Ca majoritatea, liceul Gates Falls avea ‎evenimente școlare.
‎Iar cel de la sfârșitul primului semestru ‎era balul de iarnă.
‎Un fel de chestie Sadie Hawkins, ‎în care fetele îi invită pe băieți.
‎Mă gândeam că Margie o să mă invite, ‎dar n-o plăceam în felul ăsta.
‎Speram să fiu invitat de altcineva.
‎REGINA ‎MERGI LA DANS CU MINE?
‎OK
‎- Trebuie să merg la baie. ‎- Te însoțesc.
‎Încă două cântece ‎pentru voi în seara asta.
‎Te aștept.
‎Ești un om mort.
‎Ce faci?
‎- Dă-te de pe mine! ‎- Te omor!
‎- Știu că tu m-ai turnat! ‎- Nu am fost…
‎De ce ai făcut asta? De ce?
‎Acum trebuie să te bat.
‎N-am vrut să te rănesc.
‎Dar…
‎Dacă spui cuiva despre asta, ești mort.
‎Craig!
‎Bine, așa.
‎Regina, du-te și spune-i dlui Taylor ‎că revin în zece minute.
‎Pune-l să-l sune pe tatăl lui Craig.
‎Știi că trebuie să raportez asta, nu? ‎A fost Yankovich?
‎Nu a fost Kenny,
‎ceea ce e bine.
‎Dacă ar fi fost el, ‎pariez că ar fi arestat,
‎fiindcă e deja exmatriculat.
‎Apoi ar urma un proces, ‎ar trebui să depun mărturie
‎și toată lumea ar afla.
‎Și ce se întâmplă ‎când îl bate pe următorul?
‎Ține asta!
‎Vreau doar să supraviețuiesc.
‎Știi ceva? Cred că o vei face.
‎Bine. Lasă-mă să mă ocup de buză.
‎Vino încoace!
‎Nu sunteți… Au!
‎Scuze.
‎Nu sunteți de aici, nu?
‎Sunt din Boston.
‎Ei bine, din Lowell, ‎dar am făcut facultatea în Boston.
‎Unde?
‎La Emerson.
‎Ce e?
‎Nu, nimic. Mirosiți bine.
‎- E doar săpun. ‎- Bine.
‎Da, e săpun Booth Bay. ‎Îl găsești în Gates Falls.
‎E plăcut. Ar trebui să iei pentru…
‎Poți să iei pentru oricine, așa că…
‎Mulțumesc.
‎Pentru că m-ați curățat ‎și că ați vorbit cu mine și…
‎și că faceți liceul mai suportabil.
‎Vă sunt dator.
‎Nu, nu-mi datorezi nimic.
‎Ba da.
‎Serios.
‎Cine a făcut-o?
‎Putem să nu facem asta, tată?
‎Sunt bine.
‎Da, ei bine…
‎Trebuie să vorbești cu cineva despre asta.
‎Domnule Harrigan, eu sunt, Craig.
‎Și știu că nu veți auzi asta, ‎dar s-a întâmplat ceva în seara asta
‎și am vrut să…
‎Simțeam nevoia să vorbesc cu cineva.
‎Am fost bătut destul de rău,
‎de un nătărău mare cât gardul, ‎pe nume Kenny Yankovich.
‎Dar am făcut ce v-am promis.
‎L-am…
‎M-am descotorosit de el.
‎Știți? Măcar am încercat.
‎Dar a fost o lovitură bună.
‎Atât de bună, ‎încât mă tem că va veni din nou după mine.
‎Mă tem că nu se va termina
‎și aș vrea să fiți aici ‎ca să-mi dai un sfat.
‎U-BOAT ‎YANKO E MORT
‎Știu că pare evident‎,
‎dar a fost prima dată ‎când mi-am dat seamă că toți,
‎chiar și ticăloșii, au părinți, ‎familii cărora le e dor de ei,
‎care plâng după ei.
‎În mod prostesc, am crezut ‎că doar eu sufăr.
‎Necrologul lui Kenneth James Yankovich
‎n-a apărut în Gates Falls Tribune ‎decât marți.
‎Și tot ce scria era:
‎„A murit brusc ‎ca urmare a unui accident tragic.”
‎La revedere, dră Hart!
‎Craig.
‎Nu, stai puțin!
‎Nu, am ore.
‎Îți scriu o scutire.
‎Unde ești cu mintea azi?
‎Aici.
‎Nu prea.
‎E vorba de Kenny?
‎Craig,
‎dacă crezi că ai legătură cu moartea lui,
‎am văzut dosarul lui.
‎Kenny era un copil cu probleme serioase.
‎Probleme acasă, la școală.
‎Avea probleme psihologice.
‎Nu știu ce s-a întâmplat,
‎dar n-a avut legătură cu tine.
‎Bine, du-te! O să ajungi la oră.
‎Craig.
‎Nu mă bucur niciodată când moare un copil.
‎Dar mă bucur că n-ai fost tu.
‎Dră Hart, credeți în fantome?
‎Bănuiesc că nu, doar sunteți om știință.
‎Sunt profesoară, nu om de știință.
‎Știu, dar știți ce vreau să spun.
‎Nu mă gândesc la lucrurile astea.
‎N-aș participa la ședințe de spiritism ‎și nici nu m-aș juca cu o tablă Ouija,
‎încercând să invoc morții.
‎De ce?
‎Bunica mea spunea mereu:
‎„O persoană n-ar trebui să strige ‎dacă nu vrea un răspuns…
‎pentru că nu toate fantomele sunt sfinte.”
‎Craig, trebuie să pleci. Ai ore.
‎PARCUL DE RULOTE BLACK BEAR
‎BILODEAU
‎Nu sunt acasă.
‎Aici stă familia Bilodeau?
‎Presupun că da.
‎Știți când se vor întoarce?
‎Nu prea curând.
‎Îl caut pe Dusty Bilodeau.
‎Aici l-au găsit.
‎Aici l-au găsit?
‎Și-a pierdut slujba lucrând ‎pentru un ticălos bogat.
‎A fost concediat. A intrat în șomaj.
‎Și-a petrecut un an căutând de lucru,
‎apoi și-a dus camionul în garajul ăla,
‎a coborât ușa și a pornit mașina.
‎RED DEVIL
‎A desenat asta înainte să intre.
‎Nimeni nu știe ce înseamnă.
‎Telefoanele care nu au fost încărcate ‎nu pot suna și nu pot reda mesaje.
‎Și nu pot răspunde înapoi.
‎Dar s-a întâmplat.
‎Dv. ați făcut-o.
‎Trebuie să știu ceva, dle Harrigan.
‎Vreau să știu dacă aveți vreo legătură ‎cu moartea lui Kenny Yankovich.
‎Știu că v-am spus că mi-e frică, ‎dar nu voiam să moară.
‎E o nebunie!
‎Dacă ați avut vreo legătură ‎cu moartea lui, atunci…
‎atunci bateți în perete.
‎Bateți în perete de trei ori!
‎Craig.
‎Dacă vă spun ceva, ‎poate să rămână între noi?
‎Trebuie, nu? E un fel de regulă.
‎Tatăl tău are dreptate, desigur.
‎Ți-a fost spart telefonul. ‎Cineva îți face o farsă.
‎Și profesoara ta are dreptate.
‎Sunt prieten cu părintele Ingersoll.
‎De la Sfânta Ana din Gates Falls.
‎E biserica unde a fost botezat Kenny.
‎Mi-a spus de accident. ‎Detaliile accidentului.
‎Kenny a încercat să se strecoare ‎noaptea târziu din dormitorul lui.
‎Băuse mult. Cred că a alunecat ‎de pe acoperiș și a căzut.
‎A fost un accident tragic. Asta e tot.
‎Și-a rupt gâtul la impact.
‎Cred că ar fi timpul
‎să-și revizuiești relația cu telefonul.
‎Mai știi versetul Matei 5:30?
‎„Iar dacă mâna ta cea dreaptă ‎te face să păcătuiești, tai-o și arunc-o,
‎căci este spre folosul tău ‎să-ți pierzi unul din mădulare…
‎decât să-ți meargă în Gheenă tot trupul.”
‎- Bună! Te ajut? ‎- Vreau să scap de telefon.
‎Bine.
‎O să-ți placă la nebunie.
‎Vreau altceva ‎pentru că am primit niște mesaje ciudate.
‎Îl știai pe expeditor?
‎Da, dar nu mai e prin preajmă.
‎Primele iPhone-uri au avut defecțiuni. ‎Producție grăbită.
‎Presupun că mesajele erau blocate ‎în software
‎și apăreau din când în când.
‎Ca un fel de fantomă în aparat.
‎Dar nu una sfântă.
‎Nimic.
‎Numărul e același.
‎Ți-am transferat datele de contact ‎de pe vechiul tău telefon pe cel nou.
‎- Toate? ‎- Da.
‎- Le poți șterge pe cele inutile. ‎- Bine.
‎Cât despre vechiul tău telefon, ‎avem un program caritabil.
‎Îl ștergem complet, îl curățăm și îl donăm
‎celor care au nevoie ‎de telefoane noi, dar nu-și permit.
‎Bine.
‎Nu, de fapt,
‎o să-l donez eu.
‎- Sora mea mai mică are nevoie de unul. ‎- Bine.
‎REGELE PIRAT ‎APELARE ÎN CURS…
‎APEL EȘUAT
‎Mulțumesc, Doamne.
‎Poți să ascunzi lucruri,
‎dar ele nu dispar, de fapt.
‎Te urmăresc, îți șoptesc la ureche, ‎asigurându-te că nu uiți,
‎că nu încetezi să pui întrebări.
‎Mă întrebam unde s-a mutat ‎familia Yankovich
‎și dacă mai jelesc.
‎Mă întrebam dacă vechea casă făcea ‎zgomote fără să audă nimeni.
‎Dacă se auzeau strigăte, ecouri.
‎Mă întrebam ‎dacă dl Harrigan îmi duce dorul.
‎Mă întrebam cine voi deveni
‎și dacă ceea ce am făcut ‎mă va afecta în vreun fel, definindu-mă.
‎Am intrat.
‎Mă întrebam dacă va ști cineva.
‎Sper că nu.
‎- Ți-ai luat cardul AAA? ‎- Da.
‎Și noua adresă poștală ‎e pe masa din bucătărie?
‎Da.
‎Să-ți faci cont la librărie.
‎Fă-o în curând, ‎în caz că nu mai au provizii.
‎Bine.
‎Haine de iarnă.
‎Nu, mă întorc, tată, înainte de iarnă.
‎O să fii bine?
‎Da.
‎Mă bucur pentru tine, băiete.
‎Mulțumesc, tată.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc, băiete.
‎Bine.
‎- Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. ‎- Sigur.
‎Cineva a spus odată ‎că nu pleci niciodată de acasă,
‎ci o iei cu tine oriunde te duci.
‎Personal, sper că nu e adevărat,
‎fiindcă sunt lucruri ‎care aș vrea să rămână acasă
‎și să nu mă urmărească la Boston,
‎care e la două ore ‎și un milion de kilometri de Harlow.
‎Am primit o bursă literară la Emerson, ‎care avea un program grozav de jurnalism.
‎- Da. ‎- Bună!
‎Tu ești Craig?
‎Colegul meu din primul an era ‎Julian Summers, din LA.
‎Studia dramaturgia. ‎Voia să fie vedetă de cinema.
‎…e cel mai important lucru ‎pe care-l puteți face.
‎M-am pus serios cu burta pe carte.
‎Am simțit că-i datorez asta tatălui meu.
‎Și, desigur, dlui Harrigan.
‎Craig, uită-te la asta puțin.
‎Fotografia să fie sub titlul articolului?
‎Spre margine ‎pare mai profesional, nu crezi?
‎- Da, probabil. Mersi. ‎- Sigur.
‎- Îți place așa ceva? ‎- Un prieten m-a molipsit.
‎Ce mai prieten! Schimbă canalul! Serios.
‎- Bună, tată! ‎- Salut, amice!
‎- Ce se întâmplă? ‎- Am o veste proastă.
‎Titlul anunța: ‎„Profesoară îndrăgită ucisă în Vermont.”
‎Iar articolul începea cu: ‎„Victoria Corrales Hart,
‎profesoară de biologie ‎la liceul Gates Falls,
‎a fost ucisă duminică ‎într-o coliziune frontală.”
‎După ce am plecat, dra Hart s-a logodit.
‎Și el era cu ea în acea zi, logodnicul ei.
‎Își luaseră un weekend prelungit ‎ca să viziteze orașul Chester,
‎să stea într-o cabană ‎și să se bucure de toamnă.
‎Se întorceau și erau aproape de granița ‎cu New Hampshire,
‎când au dat de Deane Whitmore ‎din Waltham, Massachusetts.
‎Unde e logodnicul ei?
‎E încă în spital. O să fie acolo o vreme.
‎Ticălosul care a făcut asta ‎era mort de beat,
‎a scăpat nevătămat.
‎A fost arestat de patru ori ‎și nu avea permis.
‎Sper să nu scape nepedepsit!
‎Nu o să scape.
‎Condamnarea la patru ani ‎de închisoare va fi suspendată
‎dacă inculpatul acceptă ‎dezintoxicare timp de șase luni.
‎Dar a scăpat.
‎A scăpat nepedepsit.
‎Deane Whitmore a fost trimis ‎la dezintoxicare,
‎care era ca un club de agrement.
‎REGELE PIRAT ‎APEL ÎN CURS…
‎Domnule Harrigan.
‎Un om pe nume Deane Whitmore
‎a ucis o profesoară de a mea de la liceu.
‎Era beat
‎și s-a tamponat ‎în dra Hart și logodnicul ei.
‎Ea era un om bun.
‎M-a ajutat când aveam nevoie de ajutor, ‎iar el nu a primit ce merita.
‎Îl vreau mort.
‎Imediat ce am închis telefonul, ‎am regretat că am sunat.
‎M-am simțit vinovat.
‎Eram vinovat.
‎Mi-am zis că e o nebunie ‎să mă gândesc la asta.
‎Că era imposibil.
‎Că n-o să se întâmple nimic ‎cu Deane Whitmore.
‎Că ar trebui să renunț.
‎LOCALNIC GĂSIT MORT ‎NU SUNT DETALII.
‎O ANCHETĂ PENALĂ E ÎN DESFĂȘURARE.
‎Bună ziua!
‎Ce vrei?
‎Lucrez pentru un ziar din Boston.
‎Speram să obțin informații ‎despre cineva care e tratat aici.
‎Du-te în față! Întreabă acolo.
‎Deane Whitmore.
‎Da.
‎Vreau să știu cum a murit.
‎Vă pot da 100 de dolari pentru informații.
‎Două sute.
‎S-a sinucis.
‎- Cum? ‎- La duș.
‎Cum?
‎Sigur vrei să auzi asta?
‎Da.
‎Fiecare oaspete are camera lui, dușul lui.
‎E frumos. Luxos.
‎- Mai frumos ca la mine acasă. ‎- Cum?
‎S-a sufocat până a murit.
‎Înainte de micul dejun,
‎a băgat niște șampon ca să ungă pista.
‎Apoi a luat un săpun de lux ‎și l-a rupt în două.
‎A lăsat jumătate pe jos
‎și pe cealaltă și-a vârât-o pe gât.
‎Ați spus săpun de lux.
‎Numele începea cu B.
‎Booth Bay?
‎Da, ăsta e. De unde ai știut?
‎A lăsat vreun bilețel?
‎Da. O bucată de hârtie. O propoziție.
‎Ce scria?
‎A fost destul de drăguț. O rugăciune.
‎Scria: „dăruiește toată dragostea…”
‎„…pe care o ai.” Nu e o rugăciune.
‎Nu e?
‎E versul unui cântec.
‎Când cazi, chiar dacă ai anticipat asta,
‎chiar dacă ai vrut să se întâmple,
‎tot te șochează.
‎Nu există fund.
‎Nu există sfârșit.
‎Doar cazi.
‎„Oroarea.”
‎După ce ați murit, am scotocit în dulap.
‎În dulapul secret.
‎Nu e deloc îngrozitor. Doar amintiri.
‎Secretele dv. sunt secretele mele.
‎De asta m-ați ales să vă citesc.
‎Mama dv. a murit când erați mic.
‎Ca a mea.
‎Ați știut ce e singurătatea.
‎Cum se simte.
‎Ca mine.
‎Cred că de asta ați păstrat legătura.
‎A durat ceva, dar mi-am dat seama, ‎domnule Harrigan,
‎ce voiați să-mi spuneți în mesaje.
‎C‎-‎C-C
‎S-T…
‎înseamnă „Craig, stop”,
‎nu-i așa?
‎Îmi spuneți să mă opresc
‎pentru că vă rănesc?
‎Dacă e așa, atunci îmi pare rău.
‎Îmi pare tare rău.
‎Sau îmi cereți să mă opresc ‎pentru că-mi fac rău singur?
‎Aveți grijă de mine fiindcă vă pasă?
‎Dacă asta e, atunci…
‎vă mulțumesc.
‎Mulțumesc.
‎Vă puteți odihni acum, dle Harrigan.
‎JOHANNA POOLE ‎FIICĂ, SOȚIE, MAMĂ, 1969 - 2001
‎Îmi pare rău, mamă.
‎Îmi pare atât de rău.
‎În secolul XXI, telefoanele sunt modul ‎prin care suntem legați de lume.
‎Dacă e așa, ‎probabil că nu e un mariaj fericit.
‎Sunt multe lucruri ‎de care nu mai sunt sigur.
‎Realitatea însăși, pentru început.
‎Știu totuși un lucru, care e la fel ‎de statornic ca stâncile din Noua Anglia.
‎Când mor,
‎când e timpul să mă duc…
‎vreau să fiu îngropat cu buzunarele goale.
‎BAZAT PE POVESTEA SCURTĂ ‎DE STEPHEN KING
‎Subtitrarea: Andra Foca