Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫יאללה!‬
‫כפיים לנגנים!‬
‫טיפים בכובע!‬
‫תודה, גברת!‬
‫כפיים לנגנים וטיפים בכובע!‬
‫תברחו!‬ ‫-בואו הנה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫בואו הנה!‬
‫בתי היקרה…‬
‫האכלת את הכלב, ועכשיו תהיי רעבה.‬
‫אבא, עזוב את החיות המסכנות. תניח להן.‬
‫אתה בסדר, אבא?‬
‫אני בסדר.‬
‫נתקעה לי בגרון עצם של דג.‬
‫אבא.‬
‫כן, יקרה שלי?‬
‫למה תמיד רודפים אחרינו?‬
‫הם מפחדים.‬
‫ממי? מאיתנו?‬
‫לא, הם מפחדים מעצמם.‬
‫הם מפחדים להבין שהם חלק מאותה היצירה.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫תקשיבי.‬
‫תראי אותם.‬
‫רואה?‬
‫לכל אחד יש מנגינה.‬
‫רק צריך לדעת להקשיב.‬
‫סליחה, מאסטרו.‬
‫אם את חלק מתוך השלם על הבמה הזאת,‬ ‫אסור לך לטעות.‬
‫אנחנו עושים חזרות כבר שבועות.‬
‫מנגנים את אותה יצירה שוב ושוב.‬
‫אני נורא מצטערת.‬
‫הבן שלי חולה.‬
‫הוא בבית החולים עם אבא שלו.‬
‫חשבתי עליהם. סליחה.‬
‫המשפחה שלך תמיד באה לפני הכול?‬ ‫-כן, מאסטרו. המשפחה שלי תמיד לפני הכול.‬
‫בסדר.‬
‫אז לכי תהיי עם המשפחה שלך.‬ ‫אין לך מקום בתזמורת הזאת.‬
‫טוב. נמשיך.‬
‫יאללה!‬
‫בחיי, עלי רזא… אנחנו עייפים מרוב הליכה!‬
‫תראה אותי. חטפתי שפשפת.‬ ‫אני הולך כמו נימול.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫תצליח להיכנס?‬ ‫-כן.‬
‫טוב.‬
‫מה קורה? את מעירה אותי מוקדם נורא.‬
‫אבא…‬
‫מה קרה לך פה?‬
‫זה קרה לי בהתפרצות הר געש.‬
‫הצלתי שם אנשים, ונפלתי פנימה.‬
‫אל תשקר, אבא!‬
‫דודך הציל אותי משם.‬
‫אמרת גם שהפצע על הראש שלך‬ ‫קרה בגלל שנפל עליך מטוס.‬
‫הכנף שלו השאירה לי סימן פה.‬
‫ומה קרה לך פה?‬
‫התנפל עליי אריה.‬
‫לא יכול להיות. בשכונה שלנו?‬
‫פעם היו אריות בשכונה שלנו.‬
‫דודך ואני גירשנו אותם.‬
‫ואיפה הדוד שלי עכשיו?‬
‫מה כל השאלות האלה על הבוקר?‬
‫מה הריח הזה?‬
‫השקשוקה!‬
‫איזה אוכל!‬
‫חמודה שלי,‬
‫מי יאכל את כל השקשוקה הזאת?‬
‫זקי הזללן. הוא אף פעם לא שבע.‬
‫אלך לקרוא לחבר׳ה.‬ ‫-טוב.‬
‫אל תתחיל לאכול לפני שנגיע.‬ ‫-בסדר.‬
‫- הווירטואוז המפורסם יופיע הערב -‬
‫לעזאזל, עלי רזא…‬
‫אתה שובר לנו את הלב עם הנגינה המזד…‬
‫עם הנגינה הארורה שלך.‬
‫תודה. זה יספיק, נכון?‬
‫כל הכבוד, מהמט מאהר.‬
‫הופעה נהדרת.‬
‫דרך אגב,‬ ‫אולריך מרטין יבוא למשרד שלי בשבוע הבא.‬
‫תצטרף אלינו?‬ ‫-בטח.‬
‫הכרטיסים לקונצרט כמעט אזלו.‬ ‫יהיה ערב נהדר.‬
‫נראה.‬ ‫-זאת מרווה, אשתי.‬
‫נפגשתם פעם?‬ ‫-יש לי זיכרון חלש.‬
‫זה נכון. זאת הפעם השלישית שאנחנו נפגשים.‬
‫הכרת את סונה?‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫דיברנו על ההופעה שלו עם אולריך מרטין.‬
‫כנר וירטואוז מפורסם מברלין.‬
‫זה בטח כבוד גדול בשבילך,‬ ‫לנגן את היצירות שלו.‬
‫כלומר… כן, בהחלט.‬
‫אבל נתחיל ביצירה שלי.‬
‫לא דיברנו על זה.‬ ‫-אני יודע שאתה אוהב הפתעות.‬
‫איזה מזל יש לך, סונה.‬ ‫בעלך הוא כישרון יחיד במינו.‬
‫המזל כולו שלי.‬
‫לא הייתי מגיע עד הלום לולא אשתי.‬
‫טוב…‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫גם אני הופתעתי.‬
‫היצירה שלך. אמרת שיש לך כזאת.‬
‫אני מתה לשמוע אותה.‬
‫יש לי כמה רעיונות.‬
‫כי תמיד יש לך כמה רעיונות.‬
‫אתה תמיד חייב להיות הטוב מכולם, נכון?‬
‫מהמט מאהר קמג׳ה הגדול…‬
‫לא עכשיו, סונה.‬
‫לכי. אבוא בהמשך.‬
‫וואו…‬
‫קונצרט גדול, אה?‬
‫באת לברך אותי?‬
‫הבאתי את זה.‬
‫הייתה לי תמונה כזאת.‬
‫קרעתי אותה.‬
‫שמור לך אותה.‬
‫גדלת.‬
‫הזדקנת.‬
‫ניסיתי ליצור איתך קשר, אבל…‬
‫מה התירוץ שלך?‬ ‫-זה לא תירוץ.‬
‫איטליה רחוקה.‬
‫אני בקושי יוצא מהשכונה.‬
‫איך אצא מהמדינה?‬
‫אבל בסוף הצלחת.‬
‫אחי נהיה כנר מפורסם.‬
‫כנר וירטואוז.‬
‫למה באת?‬
‫יש לך אחיינית. קוראים לה אוזלם.‬
‫היא בת שמונה.‬
‫חכמולוגית אמיתית.‬
‫אימא שלה מתה בלידה.‬
‫מאז לא היינו מאושרים.‬
‫היא חכמה. כמוך כשהיית קטן.‬
‫היא מנגנת בכינור.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫אחרי 32 שנה,‬ ‫אתה מדבר על הבת שלך כאילו כלום לא קרה?‬
‫״אתם נורא דומים. היא ממש כמוך.״‬
‫אני מקווה שאותה אתה לא תשלח בספינה ותברח.‬
‫לא ברחתי.‬ ‫-ברחת, עלי רזא.‬
‫עשיתי הכול בעצמי.‬
‫אז…‬
‫אל תבוא אליי אחרי שנים ותדבר על משפחה.‬
‫מהמט!‬
‫אני גוסס.‬
‫הרופאים שלי אמרו לי…‬
‫שאני צריך טיפול דחוף.‬
‫שימיי ספורים.‬
‫אני לא מפחד מהמוות.‬
‫אבל אוזלם…‬
‫אחרי שאמות לא יהיה לה אף אחד.‬
‫רק הדוד שלה.‬
‫מבחינתי, מתת לפני שנים, עלי רזא.‬
‫אין לי אח ואין לי אחיינית.‬
‫סונה.‬
‫ראיתי את עלי רזא.‬
‫מי?‬
‫אחי הבכור.‬
‫ראיתי את אחי הבכור.‬
‫וקוראים לו עלי רזא.‬
‫וזה נודע לי רק עכשיו.‬
‫הוא השתנה מאוד.‬
‫רק העיניים שלו נשארו אותו הדבר.‬
‫והצלקות שלו, אני מניח.‬
‫הוא הסתכל עליי כמו שהסתכל ביום ההוא.‬
‫ביום בו הוא נטש אותי.‬
‫ששש… מספיק!‬
‫אנשים מנסים לישון. תהיו בשקט.‬
‫הקאובוי פתח את הפה.‬ ‫בסדר, שריף. נהיה בשקט.‬
‫אתה שומר על השקט בשכונה הזאת. הבנו.‬
‫רק אל תשתכר, לשם שינוי.‬ ‫-ואם כן, אז מה?‬
‫מה קורה?‬
‫עלי רזא?‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. אני בסדר. זה בסדר.‬
‫אתה לא בסדר. אתה משתעל כמו משוגע.‬ ‫תן לי להחזיק לך את זה.‬
‫לאט לאט.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫אתה בסדר, אבא?‬ ‫-כן.‬
‫אבא, יורד לך דם מהפה!‬
‫עלי רזא!‬
‫מה אתה עומד סתם? תזמין מונית!‬
‫אל תבכי, חמודה.‬
‫הלו? אנחנו מחכים. כן, אנחנו ברחוב.‬
‫מהר!‬
‫אבא…‬
‫אתה לא תמות, נכון?‬
‫מהר, תגיע.‬
‫כן, אנחנו מחכים ברחוב.‬
‫אני לא אמות, חמודה שלי.‬
‫תמיד אהיה לצדך.‬
‫בכל פעם שתנשמי,‬
‫גם אני אנשום.‬
‫בכל פעם שהרוח תנשב,‬
‫אלטף את שיערך.‬
‫בכל פעם שירֵד גשם,‬
‫אנשק את לחייך.‬
‫בכל פעם שתיגעי בקרקע,‬
‫אחזיק בידך.‬
‫ובכל פעם שתנגני בכינור,‬
‫אניח את ראשי על כתפך.‬
‫אקשיב לך תמיד.‬
‫אקשיב לך בכל פעם שתנגני בכינור.‬
‫דברי אליי.‬
‫אל תשתקי לעולם.‬
‫תמיד אהיה לצדך.‬
‫- שירותי הרווחה‬ ‫הסוכנות להגנת הילד -‬
‫היא צריכה להיות‬ ‫במשמורת המדינה בתקופה הזאת.‬
‫תוכלו לראות את אוזלם בימי הביקור,‬ ‫אבל בינתיים, זה הכול.‬
‫קאובוי?‬
‫גם נמש פה.‬
‫בואי, אוזלם.‬
‫אוזלם,‬
‫גברת אינג׳ה כאן…‬
‫היא כאן כדי…‬
‫היא…‬
‫באנו לקחת אותך, אוזלם.‬
‫חבל שאמרת את זה ככה.‬
‫כן…‬
‫לאן?‬
‫לבית החדש שלך.‬
‫אני לא רוצה בית חדש.‬
‫זה הבית שלי. אני נשארת כאן.‬
‫אבל אוזלם…‬ ‫-אני לא מכירה אותך!‬
‫צאי לי מהבית!‬ ‫-תירגעי, אלופה!‬
‫נירגע קצת ונחזור, טוב?‬ ‫-כן.‬
‫מי זאת שהיא תיקח אותי?‬
‫מספיק. בואי איתי.‬
‫לכי מפה! מי את שתיקחי אותי…‬
‫גברת אינג׳ה, את רואה איך היא.‬
‫אין דרך אחרת?‬
‫קיימת חלופה אחת. הדוד שלה יכול לקחת אותה.‬
‫אבל אם זה לא יקרה,‬ ‫היא תצטרך להישאר בחסות המדינה.‬
‫הדוד שלה?‬
‫לפי הרישומים, יש לה דוד. לא ידעתם?‬
‫אביה המנוח סיפר שיש לו אח, אבל…‬
‫עלו ביקורות על הקונצרט?‬
‫כמה.‬
‫״אחד הכנרים הווירטואוזים הבודדים של ארצנו,‬ ‫מהמט מאהר קמג׳ה, ותזמורתו,‬
‫הלהיבו את הקהל בהופעה.‬
‫נגינתה של התזמורת זרמה היטב כמו הנילוס,‬
‫וקמג׳ה עשה כמיטב יכולתו כדי להתבלט.‬
‫גישה זו היא המכשול הגדול ביותר העומד בדרכו‬
‫להפיכה למוזיקאי יוצא דופן.״‬
‫מאיפה הביקורת הזאת?‬
‫״ארט פלוס״.‬
‫זה מן הסתם מבקר מתוסכל‬ ‫שניסה להיות מוזיקאי ונכשל.‬
‫אבל זאת בעיה נפוצה.‬
‫אנשים יצירתיים תמיד מותקפים.‬
‫לא לרוץ! הרצפה חלקה!‬
‫לא לרוץ!‬
‫בואי, אוזלם.‬
‫ברוכים הבאים. שבו.‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אנחנו חברים של אחיך, עלי רזא.‬
‫אנחנו לא זרים.‬
‫אנחנו נגנים, כמוך.‬
‫אני מוזיקאי, לא נגן.‬
‫גם לנו קוראים ככה לפעמים.‬
‫מה אתם רוצים?‬
‫יש לנו חדשות בשבילך,‬ ‫אבל אני לא יודע איך לבשר לך.‬
‫תגיד ״אחיך נפטר״.‬
‫לעזאזל, קאובוי! אי אפשר להגיד ככה!‬
‫אמרת שאתה לא יודע איך להגיד…‬ ‫-שתוק!‬
‫תסלח לו, הוא מתבטא קצת בבוטות.‬
‫תנחומיי. עלי רזא נפטר.‬
‫בסדר.‬
‫אם זה כל מה שרציתם להגיד…‬
‫טוב, יש לנו בקשה אליך.‬
‫איזו בקשה?‬
‫לעלי רזא הייתה בת.‬
‫אוזלם.‬
‫היא בת שמונה.‬
‫שירותי הרווחה לקחו אותה.‬
‫המסכנה תעבור לבית יתומים‬ ‫אם לא תיקח אותה תחת חסותך.‬
‫אז מה?‬
‫אתם רוצים שאגדל ילדה‬ ‫שלא ידעתי על קיומה עד הרגע?‬
‫לא, מה פתאום.‬
‫אנחנו נגדל את אוזלם. היא כמו בת בשבילנו.‬
‫אבל לא רוצים לתת לנו אותה‬ ‫בגלל שאנחנו לא קרובי משפחה.‬
‫חשבנו שבתור הדוד שלה, תוכל…‬
‫לקחת אותה ולתת אותה לכם?‬
‫רבותיי,‬
‫אתם מבקשים ממני לעבור על החוק.‬
‫לא בשבילנו, בשביל אוזלם.‬
‫אנחנו לא זרים.‬ ‫אנחנו מכירים את אוזלם מאז שנולדה.‬
‫אנחנו מחשיבים אותה כבת.‬
‫צר לי, אין לי זמן לזה. אני עסוק.‬
‫אל תשפטי אותי, סונה.‬
‫אני בכלל לא מכיר את הילדה.‬
‫היא האחיינית שלך.‬
‫אין לי אחיינית. אביה נטש אותי לפני שנים.‬
‫והחלטת להוציא את זה על ילדה קטנה.‬
‫יופי.‬ ‫-לגדל ילדה שאני לא מכיר?‬
‫את קולטת את גודל האחריות?‬
‫אף אחד לא מצפה שתאמץ אותה.‬
‫היא נשארה בלי אבא.‬ ‫הם לא רוצים שהיא תאבד גם את החברים שלה.‬
‫מוטב לה בבית יתומים מאשר בבית.‬
‫אלה בקושי מסוגלים לדאוג לעצמם.‬
‫איך הם אמורים לגדל ילדה קטנה?‬
‫יש לי קונצרט גדול בקרוב.‬
‫בטח שיש לך קונצרט. סליחה, שכחתי.‬
‫תעשה מה שטוב לך. בסדר, מהמט מאהר?‬
‫אני לא אומרת כלום.‬
‫אבל תדע לך:‬
‫יש בעולם הזה דברים‬ ‫חשובים יותר ממך ומהמוזיקה שלך.‬
‫ילדה קטנה שנשארה לבדה.‬
‫- גובה: 1.24 מטר.‬ ‫משקל: 22.5 קילו. אלרגיות: אגוזים -‬
‫מזל טוב, אוזלם!‬
‫יש עוד משהו שצריך לעשות?‬ ‫-לא, זה הכול.‬
‫יש לה מזל שיש לה דוד כמוך.‬
‫תודה.‬
‫ידעתי שתבואו!‬
‫בטח, אלא מה?‬
‫לא היינו משאירים אותך כאן.‬ ‫-בואי!‬
‫תבורך, אדון מהמט. תודה מקרב לב.‬
‫בבקשה.‬
‫אתה מוזמן להופעה שלנו הערב בטברנה.‬
‫תודה, כבר בזבזתי מספיק זמן.‬ ‫אני צריך לחזור לחזרות.‬
‫המשך יום נעים.‬ ‫-מהמט מאהר!‬
‫כן?‬
‫שמור לך את הקלסר הזה.‬
‫יש בו את המספר שלי.‬ ‫תתקשר אליי אם יהיו לך שאלות.‬
‫בקרוב נבוא לביקור.‬
‫ביקור?‬
‫רק כדי לוודא שאוזלם מתגוררת בבית מתאים.‬
‫זו רק ביקורת שגרתית.‬
‫אני בטוחה שתספקו לה תנאים מצוינים,‬
‫אבל אנחנו חייבים לבוא ולבדוק‬ ‫כדי להשלים את התהליך.‬
‫כמובן.‬
‫כמובן. תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יום טוב.‬ ‫-יום טוב.‬
‫אתה עדיין לא האפוטרופוס.‬
‫תהליך הביקורת יתחיל‬ ‫אחרי שהילדה תעבור לגור אצלך.‬
‫הם יערכו ביקורת בביתך בהמשך.‬
‫הם יכולים גם לבוא ללא התראה מוקדמת.‬
‫אבל למה?‬
‫תקבל אפוטרופוסות על הילדה‬
‫רק אם תעמוד בדרישות.‬
‫די להגיד ״הילדה״! יש לי שם!‬
‫מה את עושה, נמש? תפסיקי.‬
‫לא אכפת לי!‬
‫מתי יבואו לביקורת?‬
‫אני לא יודעת. מתישהו במהלך החודש.‬
‫חודש?‬
‫היא תהיה אצלי חודש שלם…‬
‫אני יכולה לבדוק את זה, אם אתה רוצה.‬
‫אבדוק אם אפשר להקדים את הביקור.‬ ‫מה אתם אומרים?‬
‫אני בעד.‬
‫אם אפשר, זה יהיה נהדר.‬
‫יום טוב, גברת ברנה.‬ ‫-שמחתי לעזור.‬
‫להתראות.‬
‫קדימה.‬
‫בואי.‬
‫תיכנסי.‬
‫אני רוצה הביתה.‬
‫שמעת את עורכת הדין.‬
‫תצטרכי לגור אצלי בינתיים.‬
‫לא אכפת לי. אני הולכת הביתה!‬
‫אני נכנס.‬
‫תיכנסי אם את רוצה.‬
‫עשיתי מה שאמרת לי.‬
‫לקחתי אותה משירותי הרווחה.‬
‫היא בטח הרבה יותר מאושרת.‬
‫אני לא כל כך בטוח.‬
‫זאת אחייניתך?‬
‫כך מתברר.‬
‫מה היא עושה פה?‬
‫שירותי הרווחה מינו אותי כאפוטרופוס שלה.‬
‫הם יבואו לעשות פה ביקורת.‬
‫אז היא תגור פה בינתיים.‬
‫שלום.‬
‫אני סונה. ואת…?‬
‫אוזלם.‬ ‫-אוזלם.‬
‫נעים מאוד, אוזלם.‬
‫זה בסדר. אפשר לשבת פה?‬
‫מה את עושה?‬
‫מחכה למונית.‬
‫אה… מונית.‬
‫אין פה הרבה מוניות בשעות כאלה.‬
‫רק שתדעי.‬
‫את יכולה לחכות בפנים אם את רוצה.‬
‫ואני יכולה להכין לך משהו לאכול אם את רעבה.‬
‫ואם עדיין תרצי לעזוב,‬ ‫אני מבטיחה להזמין לך מונית.‬
‫מה שתחליטי.‬
‫רק רציתי לנשום אוויר צח.‬
‫מכריחים אותך לגור פה?‬
‫זה הבית שלי, למה שיכריחו אותי?‬
‫אז למה יש פה אזעקה?‬
‫תראי, בואי נעשה עסק.‬
‫אל תעשי לי חיים קשים,‬ ‫ואמצא לך בית בהקדם האפשרי. בסדר?‬
‫בסדר. זה יותר טוב מכלום.‬
‫טוב. עשינו עסק.‬
‫איפה אישן?‬
‫אני מקווה שאתם לא מצפים שאישן על הספה.‬
‫תביאי את החפצים שלך.‬
‫עלי למעלה.‬
‫הכינור שלי!‬
‫עכשיו אני יכולה לישון.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫באמת?‬
‫באמת.‬
‫טוב. הנה שאלה אלייך.‬
‫מה המאכל האהוב עלייך?‬
‫תחשבי טוב לפני שאת עונה.‬
‫אין מה לחשוב.‬
‫פסוליה עם אורז!‬
‫בטח.‬
‫אבא לימד אותי להכין.‬
‫השרינו את השעועית במים,‬ ‫אבל שכחנו אותה שם כמה ימים.‬
‫אוי לא!‬
‫וצמח לנו עץ באמצע המטבח.‬
‫עץ שעועית ענקי!‬
‫את בטח מגזימה.‬
‫אכלנו שעועית עם אורז שנה שלמה.‬
‫זה בטח היה קשה. אני מקווה שנהנית.‬
‫על מה כל הרעש?‬
‫בוקר טוב.‬
‫אוזלם ואני מכינות ארוחת בוקר.‬
‫אפשר קצת יותר בשקט בבקשה?‬
‫את יודעת שקשה לי כל היום‬ ‫אם אני לא נח בבוקר.‬
‫כמובן.‬
‫תודה.‬
‫מאהר!‬
‫- עורכת הדין ברנה -‬
‫הלו.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום, ברנה.‬
‫התקשרתי למהמט מאהר בקשר לאחיינית שלו.‬
‫טוב.‬
‫הוא לא זמין כרגע. זה דחוף?‬
‫ניסיתי לתאם ביקור של שירותי הרווחה,‬
‫אבל זה נושא רגיש מאוד אצלם.‬
‫זה עלול לסבך אותו בצרות.‬
‫אם תרצו,‬ ‫אפשר להחזיר את הילדה לחסות הרשויות.‬
‫אני מבינה. אבל…‬
‫דווקא החלטנו שאנחנו רוצים‬ ‫שאוזלם תגור אצלנו.‬
‫מה בדיוק נצטרך לעשות‬ ‫כדי לקבל משמורת עליה?‬
‫שלום.‬
‫ערב טוב.‬
‫למה באנו? לא הייתי צריכה לבוא.‬
‫תראי איך אני לבושה!‬ ‫הבגדים המכוערים האלה ממש לא מתאימים לי.‬
‫קודם כול, הבגדים שלך ממש אופנתיים.‬
‫ותראי. אנחנו במקום יפה, לא?‬
‫אני לא רוצה להיכנס.‬ ‫הדוד שלי בכלל לא אוהב אותי.‬
‫למה את אומרת?‬
‫הוא קורא לי ״ילדה״‬ ‫ואף פעם לא מסתכל לי בעיניים.‬
‫הוא לא רוצה לדבר איתי.‬
‫תראי, דודך נכנס קצת ללחץ כשהוא עובד.‬
‫ויש לו קונצרט חשוב בשבוע הבא.‬
‫זאת הסיבה. זה לא בגללך.‬
‫כמה זמן אתם כבר נשואים?‬
‫14 שנה.‬
‫זה המון.‬
‫למה אין לכם ילד?‬
‫כי…‬
‫בהתחלה, הוא רצה ואני לא.‬ ‫אחר כך, אני רציתי והוא לא.‬
‫וכששנינו רצינו, אלוהים לא נתן לנו ילד.‬
‫טוב, בואי ניכנס, שלא נאחר. יהיה כיף.‬
‫כפיים לנגנים וטיפים בכובע!‬
‫אנא מכם, גבירותיי ורבותיי המכובדים.‬
‫להוציא ארנקים!‬ ‫-סליחה…‬
‫איך נכנסת הנה?‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫אוזלם!‬ ‫-החוצה.‬
‫באתי להופעה של הדוד שלי.‬ ‫-אדוני!‬
‫בואי, אוזלם.‬ ‫-סליחה, גברת סונה.‬
‫את בסדר?‬
‫סלחו לנו.‬
‫מתי קמת?‬
‫מה היא עושה פה?‬
‫מה הייתי אמורה לעשות?‬ ‫להשאיר אותה לבד בבית?‬
‫תשגיחי עליה, שלא תעשה לנו עוד בושות.‬
‫תודה.‬
‫אוזלם, בואי נרחץ ידיים, טוב?‬
‫מהמט מאהר?‬ ‫-שלום.‬
‫ברכותיי. היית מצוין, כמו תמיד.‬ ‫-תודה.‬
‫קבל גם את ברכותיי.‬
‫שמחתי לשמוע.‬ ‫-מה?‬
‫שאחייניתך באה לגור איתך.‬
‫סונה סיפרה לי בטלפון.‬
‫אני חושבת שזאת החלטה מצוינת.‬
‫זה יעשה טוב לילדה.‬
‫בזכותכם היא תגדל בבית אוהב.‬
‫תתקשרו אליי כשתהיו מוכנים,‬ ‫ואני אטפל בפרוצדורה.‬
‫בתיאבון.‬
‫תודה לך. ערב נעים.‬
‫זה בסדר, אבל תני לי להראות לך משהו.‬
‫תראי, אם תחזיקי ככה…‬
‫טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫שנשים את הכינור בצד?‬
‫לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫כרצונך.‬
‫חלומות פז.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫לחיים.‬
‫מתי ניגנת בפסנתר הזה בפעם האחרונה?‬
‫אתה שתוי?‬
‫הפסנתר הזה הוא רהיט ענקי ומיותר‬ ‫באמצע הסלון שלנו.‬
‫אני הולכת למיטה.‬
‫לילה טוב.‬
‫למה לא סיפרת לי שדיברת עם עורכת הדין?‬
‫עמדתי לספר לך, כמובן.‬
‫אבל בחרת ללכת מאחורי גבי.‬
‫לא הלכתי מאחורי גבך.‬
‫פשוט לא רציתי שהיא תעזוב.‬
‫לא משנה מה הכוונות של הנגנים ההם,‬
‫איזה מין חינוך אתה חושב שהם ייתנו לאוזלם?‬
‫היא ילדה קטנה. היא צעירה מדי‬ ‫בשביל לשיר ולקבץ נדבות ברחוב.‬
‫רציתי לעשות לה טוב.‬
‫לא רצית לעשות לה טוב.‬ ‫רצית לעשות לעצמך טוב.‬
‫סליחה?‬
‫סונה,‬
‫את חלולה לגמרי מבפנים,‬
‫ולא יודעת איך למלא את החלל.‬
‫אל תשתמשי בילדה למטרות שלך.‬
‫אז אתה מודע לריקנות שקיימת בתוכי.‬
‫נהדר.‬
‫ספר לי למה בדיוק אתה מתכוון.‬
‫בסדר.‬
‫בת מפונקת של שגריר,‬ ‫שלא התאוששה מחלומה הכושל להיות מוזיקאית.‬
‫היא סתם שיגעון חולף שאת נאחזת בו‬ ‫כדי להרגיש שאת חיה. כמו הפסנתר הזה.‬
‫אכפת לך כל כך מהשיגעונות החולפים שלך‬
‫שאת בונה את החיים שלך סביבם.‬
‫החברים שלך, המשפחה שלך, אני…‬
‫אפילו הפסנתר היקר שלך.‬
‫על כולם ויתרת. מה יקרה כשתוותרי עליה?‬
‫גם הילדה תעלה אבק בפינה?‬
‫אתה צודק.‬
‫ויתרתי על כל אלה.‬
‫שכחת לציין עוד הרבה דברים שוויתרתי עליהם.‬
‫למענך.‬
‫שיניתי את חיי לפי תוכניות הקריירה שלך.‬
‫הפסקתי לנגן בפסנתר,‬
‫וזה משהו שלא חשבתי שאעשה.‬
‫כי כשניגנתי,‬ ‫אנשים הסתכלו עליי וראו אותך.‬
‫הם הקשיבו לי ושמעו אותך.‬
‫אין לך מושג כמה נורא זה לחיות בצל שלך.‬
‫אתה קהל שלם בפני עצמך.‬
‫אתה לא סובל אף אחד מלבדך.‬
‫הלו?‬
‫פגישה?‬
‫אולריך מרטין?‬
‫לא, לא שכחתי.‬
‫אני בדרך.‬
‫טוב.‬
‫טוב, תודה.‬
‫גם את פה. כמובן.‬
‫מה נעשה איתך עכשיו?‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫כן, שמנו לב.‬
‫זו הבת שלך?‬
‫האחיינית שלי.‬
‫שלום לך.‬
‫וואו, גם את מנגנת בכינור?‬
‫הוא שואל את אם מנגנת בכינור.‬
‫לא, היא רק נושאת אותו איתה.‬ ‫הוא היה של אבא שלה.‬
‫כן, אני מנגנת.‬
‫היא אומרת שהיא מנגנת.‬
‫איך מנגנת? הוא בגודל של הזרוע שלך.‬
‫אני מנגנת! אתה טוען שאני שקרנית?‬
‫המבוגרים ידברו עכשיו על עסקים.‬ ‫שבי בצד בבקשה.‬
‫אפשר להעמיד פנים שהיא לא קיימת?‬
‫אנחנו יכולים לנסות.‬
‫כל הכרטיסים נמכרו.‬
‫זה יהיה ערב גדול.‬
‫סוף סוף מתחילים לדבר על הפרויקט.‬
‫אמרו לי שאתה רוצה‬ ‫לפתוח את הקונצרט ביצירה פרי עטך.‬
‫כמו שאמרתי, אם לא אכפת לך…‬
‫אני גרמני.‬
‫אני ממש לא אוהב שינויים ברגע האחרון.‬
‫אני מניח שזו היצירה הראשונה שהלחנת. נכון?‬
‫כן.‬
‫ובכן, אם זה המצב,‬
‫אני חייב להאזין לה לפני שאקבל החלטה.‬
‫כמובן. נתחיל בחזרות משותפות מחר.‬
‫אם תרצה, אפשר להתחיל היום.‬
‫הוא עייף מהנסיעה. תן לו לנוח היום.‬
‫אם זה הכול,‬
‫ניפגש בחזרה מחר.‬
‫כן. ניפגש.‬
‫להתראות.‬
‫בשעה עשר. בדיוק.‬
‫כמובן.‬
‫חמור…‬
‫היי…‬
‫ביי ביי.‬
‫לילה.‬
‫ברוך הבא, מאסטרו.‬
‫תחלקי. זה מה שננגן.‬
‫מה זה?‬
‫היצירה שלי.‬
‫הלחנת יצירה?‬
‫כן. למה לא?‬
‫לא, פשוט…‬
‫הופתעתי לראות את זה.‬
‫לא ידעתי על זה.‬
‫נצטרך ללמוד אותה עד מחר.‬
‫אולריך יצטרף לחזרה.‬
‫בסדר.‬
‫זו הכנרת החדשה שלנו?‬
‫לא.‬
‫למה את על הבמה?‬
‫גם אני יכולה לנגן.‬
‫אין מקום בשבילך כאן.‬
‫תמצאי מקום לשבת.‬
‫נלך אחרי החזרה.‬
‫אני לא צריכה במה כדי לנגן.‬
‫טוב, חבר׳ה.‬
‫- גרגרי חומוס - אגוזי קשיו‬ ‫בוטנים - שקדים -‬
‫זה המקום שלי. את לא יכולה לקבץ נדבות כאן.‬
‫אני לא קבצנית.‬
‫לא? אז את לא צריכה את כל הכסף הזה.‬
‫תחזירי! זה הכסף שלי!‬
‫לכי מפה ואל תחזרי!‬
‫תחזירי את הכסף!‬ ‫-רדי ממני!‬
‫רדי ממני, בת השטן!‬ ‫-תחזירי את זה!‬
‫היי, מה קורה פה?‬
‫היא לקחה את הכסף שלי!‬
‫היא נשכה אותי! תשים עין על הפרחחית הזאת!‬
‫קחי את הכינור שלך.‬
‫אבל דוד…‬ ‫-לכי.‬
‫מצטער.‬ ‫-תבורך.‬
‫אם לא היית פה, הייתי מלמדת אותה לקח.‬
‫קחי אותו.‬
‫די. לכי.‬
‫תחגרי.‬
‫כבר חגרתי.‬
‫זה לא היה תינוק אמיתי בידיים שלה.‬ ‫סתם בובה.‬
‫זה לא תירוץ ללכת מכות.‬
‫אבל הרווחתי את הכסף בנגינה בכינור!‬
‫מה את צריכה כסף?‬
‫הייתי רעבה. רציתי לקנות אוכל.‬
‫יכולת להגיד לי.‬
‫אתה אף פעם לא מקשיב לי.‬
‫אין צורך. קחי מזלג.‬
‫לא טעים לך?‬
‫איפה סונה?‬
‫היא לפחות מכינה אוכל טעים.‬
‫אז אל תאכלי.‬
‫היא תחזור פעם?‬
‫לא יודע, ילדה.‬
‫היא עזבה בגללי?‬
‫לא, היא עזבה בגללי.‬
‫נזמין משהו אחר.‬
‫זה בסדר.‬
‫אוכל את זה. זה כמו פסטה. תודה.‬
‫אז את יודעת להגיד תודה?‬
‫בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫אני צריך עוד לעבוד.‬
‫לכי לישון אחרי האוכל.‬
‫אני לא הולכת לישון בשעות כאלה.‬
‫אז מתי את ישנה?‬
‫אחרי חצות, או לקראת השחר.‬
‫תלוי בעבודה.‬
‫היינו חוזרים מהטברנה לקראת השחר‬
‫אם היינו משיגים הופעה גדולה.‬
‫אם לא, היינו חוזרים באחת או שתיים.‬
‫בסדר.‬
‫תראי טלוויזיה אם לא תצליחי להירדם, טוב?‬
‫אני אעלה למעלה לעבוד.‬
‫בתאבון.‬
‫- סונה -‬
‫בוקר טוב.‬
‫הכווייה שאבא סיפר לי עליה.‬ ‫זה נכון שגם לך יש כזאת.‬
‫אבא שלך סיפר לך?‬ ‫-כן.‬
‫שהייתה התפרצות הר געש.‬
‫הייתה מה?‬
‫אבא אפילו נפל לתוך הר הגעש,‬ ‫אבל אתה הצלת אותו.‬
‫באמת?‬ ‫-והוא חטף מכה בראש ממטוס.‬
‫את יודעת מה?‬ ‫גם אני חטפתי מכה מהמטוס. תראי.‬
‫לשניכם יש המון צלקות.‬
‫הן נרפאות עם הזמן.‬
‫כבר לא מרגישים בהן.‬
‫כואב לך כשאני נוגעת בה?‬
‫לא.‬
‫כואב לי כשאני נזכר.‬
‫מה הריח הזה?‬
‫השקשוקה!‬
‫בבקשה.‬
‫איך היא?‬
‫טעימה מאוד.‬
‫אלה העיתונים של היום?‬
‫נראה לי.‬
‫אתה יכול לקרוא עיתון‬ ‫בזמן שאתה אוכל ארוחת בוקר.‬
‫בואי ננסה.‬
‫״הגבינה הבולגרית שגרמה למשבר בין־לאומי‬
‫הכריזה על כוונתה לכבוש‬ ‫את ריבת הדובדבנים במידת הצורך.‬
‫בתגובה, הזיתים הירוקים…״‬
‫זה לא ממש עובד.‬
‫נסי את.‬
‫טוב…‬
‫״טיפול…‬
‫טיפול…‬
‫נמרץ.״‬
‫טיפול נמרץ.‬
‫את לומדת בבית ספר, ילדה?‬
‫לא. אבא לימד אותי דברים אבל שכחתי.‬
‫הוא לימד אותי גם את לוח הכפל.‬
‫טוב. כמה זה 7 כפול 8?‬
‫78!‬
‫נצטרך לעבוד על לוח הכפל.‬
‫יש לך חזרה היום?‬
‫כן.‬
‫אני גם באה, נכון?‬
‫כנראה. אין מי שישמור עלייך.‬
‫אז אתלבש, טוב?‬
‫טוב.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-לא רע.‬
‫אבל עוד יש ליצירה חסרונות.‬
‫למי אין?‬ ‫-כן, אתה צודק.‬
‫בני אדם חיים כדי לכפר על החסרונות שלהם.‬
‫אבל זו לא הפואנטה.‬
‫הפואנטה היא שהיצירה שלך‬ ‫לא מעבירה שום רגש.‬
‫אני מקווה שתתקן את זה עד החזרה הבאה.‬
‫טוב? להתראות.‬
‫להתראות.‬
‫החיים משעממים כל כך.‬
‫סליחה?‬ ‫-לא חשוב.‬
‫בואי, הולכים.‬
‫יש לנו זמן?‬
‫עד הערב.‬
‫מצוין. תתחיל לנהוג, קפטן.‬
‫סע. אתן לך הנחיות.‬
‫סע!‬
‫אתם מנגנים בכזה חוסר התלהבות!‬
‫אתם עוד תפשטו רגל ככה!‬
‫שלום, נמש! מאיפה צצת?‬
‫אמרתי לכם שאבוא.‬
‫מתוקה שלי! התגעגענו אלייך כל כך!‬
‫ברוך הבא, אדון מהמט.‬ ‫-תודה.‬
‫הכרס שלך גדלה, זקי הזללן!‬ ‫-באמת?‬
‫באמת?‬
‫מספיק קשקשנו! בואו נחזור לעבודה.‬
‫שלא נישאר רעבים.‬
‫קחו את הכלים שלכם!‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫דוד, מה אתה עומד סתם?‬ ‫קח את הכינור שלך.‬
‫מהר! הצופים בורחים!‬
‫איך לנגן?‬
‫שתיים, שלוש, ארבע…‬
‫כפיים לנגנים, וטיפים אצלי!‬
‫זייפת.‬
‫לא, הפקחים הגיעו! תברחו!‬
‫רגע, אני אדבר איתם…‬ ‫-קדימה!‬
‫ריצה טובה, זקי הזללן.‬
‫ריצה טובה…‬
‫דוד שלי מנגן בכינור על הבמה,‬
‫ואף אחד לא רודף אחריו.‬
‫כשמנגנים ברחוב זה אחרת, נמש.‬
‫שכחת אותנו כשהכרת את הדוד שלך!‬
‫כן!‬
‫מה פתאום, זקי.‬
‫אחזור הביתה אחרי שעורכת הדין‬ ‫תשלים את התהליך.‬
‫נכון, דוד?‬
‫למה את עצובה? שתי את התה שלך.‬
‫אני לא עצובה.‬
‫התגעגענו לאוזלם כל כך.‬ ‫אני שמח שהבאת אותה.‬
‫אני מחזיר את אוזלם.‬
‫למה אתה מתכוון?‬ ‫-דיברתי עם הגברת אינג׳ה.‬
‫אחזיר אותה הערב.‬
‫אבל למה?‬
‫אני לא יכול לתת לה את המשפחה שילדה צריכה.‬
‫אני לא יודע מה זאת משפחה.‬
‫אז איך אוכל לתת את זה לילדה?‬
‫ולכם חסרים אמצעים.‬
‫אתם לא יכולים לממן לה חינוך טוב.‬
‫אתה צודק.‬
‫כמו שאמרת, אין לנו אמצעים.‬
‫היא ניסתה לקחת לי את הכסף שהרווחתי.‬ ‫לא נתתי לה, כמובן.‬
‫אמרתי לה,‬ ‫״תחזירי את הכסף, הוא שלי״!‬
‫ואז…‬
‫היא אמרה ״ילדה, לכי מפה״.‬
‫ואתם יודעים מה?‬
‫היא קראה לי ״בת השטן״ וזרקה אותי מהגב שלה.‬
‫אז משכתי לה את היד ונשכתי אותה.‬
‫זה היה אדיר.‬
‫- שירותי הרווחה‬ ‫הסוכנות להגנת הילד -‬
‫אל תלך, אבא.‬
‫בוקר טוב.‬
‫זאת שקשוקה?‬
‫שקשוקה מעולה!‬
‫וכתוספת…‬
‫לחם מטוגן.‬
‫כמו שתמיד הכנתי עם אבא שלך.‬
‫אני קצת חלוד.‬
‫את יכולה לערוך את השולחן?‬
‫אל תשתמשי בעיתונים הפעם.‬
‫קחי פלייסמטים מהמגירה התחתונה.‬
‫כן, משם.‬
‫כן.‬
‫את יכולה לענות לטלפון?‬
‫איך עונים?‬
‫תחליקי ימינה.‬
‫ועכשיו תלחצי על הרמקול. כן, יופי.‬
‫שלום, אדון מהמט מאהר.‬ ‫מדברת אינג׳ה משירותי הרווחה.‬
‫אמרת שתחזיר את אוזלם אתמול,‬ ‫אבל לא עשית את זה. הכול בסדר?‬
‫גברת אינג׳ה, זה לא זמן טוב.‬ ‫אפשר לדבר אחר כך?‬
‫אבל אמרת שתביא את אוזלם.‬
‫גברת אינג׳ה… אוזלם!‬
‫הלו? אתה שם?‬ ‫-אוזלם!‬
‫אוזלם!‬
‫אדון מהמט מאהר, מה קרה?‬
‫אוזלם ברחה.‬ ‫-מה?‬
‫לא החזרת אותה לשירותי הרווחה אתמול?‬ ‫-מה קרה?‬
‫לקחתי אותה לשם, אבל…‬ ‫לא יכולתי להשאיר אותה שם.‬
‫הבוקר הם התקשרו.‬
‫היא שמעה אותנו מדברים וברחה מהבית.‬
‫לאן היא יכלה ללכת?‬
‫טוב, אתה יכול להיות שקט.‬
‫בטוח נמצא אותה.‬
‫היא בטח בבית. איפה אם לא שם?‬ ‫-כן.‬
‫נכון?‬
‫ילדים, ראיתם את אוזלם?‬ ‫-לא.‬
‫לא? תבדקו בבית.‬
‫טוב. אוזלם!‬
‫אוזלם!‬
‫-אוזלם!‬
‫אוזלם!‬
‫-אוזלם!‬
‫איפה את?‬
‫אוזלם!‬
‫היא לא פה.‬
‫אין לי מושג איפה היא.‬ ‫-איפה היא יכולה להיות?‬
‫היא לקחה את ההכינור שלה?‬
‫כן.‬
‫נראה לי שאני יודע איפה היא.‬ ‫-בואו.‬
‫את באמת יודעת לנגן.‬
‫אמרתי לך.‬
‫איזה שיר זה היה?‬
‫לא יודעת.‬
‫אבא היה אומר שלכל אחד יש מנגינה.‬
‫״אם יודעים איך להסתכל על אנשים,‬ ‫אפשר לשמוע את המנגינות שלהם.״‬
‫זאת הייתה המנגינה שלך?‬
‫לא.‬
‫היא הייתה שלך.‬
‫ממש הבהלת אותי.‬
‫אל תברחי שוב, טוב?‬
‫טוב.‬
‫את לא צריכה לברוח‬ ‫אם את מתגעגעת אלינו, נמש.‬
‫נכון. תקראי לנו ונבוא.‬
‫ובילינו יחד אתמול, נכון?‬
‫נראה לכם שאברח לכם פעם?‬ ‫-לא.‬
‫נראה לכם שאעזוב אתכם?‬ ‫אני אוהבת אתכם כל כך.‬
‫גם אנחנו אוהבים אותך,‬ ‫אבל ממש הבהלת אותנו, נמש.‬
‫תראי. את יודעת כמה קשה‬ ‫לרוץ עם כרס כמו שלי?‬
‫אבא מת כשהיינו קטנים.‬
‫ואז אימא התחתנה עם גבר אחר.‬
‫המנוול הזה היה מרביץ לנו כל יום.‬
‫אימא לא התייחסה.‬
‫היא שתתה כל היום.‬
‫היא שתתה כדי לא לראות אותנו.‬
‫אז היינו נתונים לחסדיו של אלכוהוליסט אלים.‬
‫אבל עלי רזא הבטיח לי…‬
‫שנברח מכאן.‬
‫ואז הוא העלה אותי לסיפון אונייה,‬ ‫וחזר הנה לבדו.‬
‫היה לו רק כרטיס אחד.‬
‫מה?‬
‫אבא סיפר לי על זה כל הזמן.‬
‫רציתם לברוח מכאן כשהייתם קטנים.‬
‫הוא קנה כרטיס לאיטליה בכסף שחסך.‬
‫אבל היה לו רק כסף לכרטיס אחד,‬ ‫והוא נתן אותו לך.‬
‫אתה מופיע בכולן.‬
‫- מהמט מאהר קמג׳ה‬ ‫מלהיב את הקהל שוב -‬
‫- נותרו שלושה ימים ‬ ‫להופעתו של הכנר הווירטואוז -‬
‫תודה.‬
‫תיהני.‬
‫מה קורה פה?‬
‫הלכת לאיבוד?‬
‫באתי הנה בשבילך.‬
‫איחרת.‬
‫לא היית צריך לטרוח.‬
‫התאכסנו במלון הזה כשחזרנו לטורקיה. זוכרת?‬
‫התפעלת מהנוף מהמגדל.‬
‫כמובן, באותו זמן,‬
‫לא ידעתי כמה נורא זה להתפעל מדברים.‬
‫מתברר שכשמתפעלים ממשהו, מסתנוורים.‬
‫לא שמים לב לצדדים המכוערים‬ ‫והאגואיסטיים של מושא ההערצה.‬
‫שוטרים גירשו אותי מהמגדל אתמול.‬
‫מה?‬
‫אבל זו הייתה הרגשה טובה.‬
‫מזמן לא ברחתי ככה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני לא יכול להיות בסדר בלעדייך, סונה.‬
‫באמת?‬
‫האולריך ההוא נמצא כאן.‬
‫כבר שנים לא פגשתי מישהו גרוע יותר ממני.‬
‫הוא הבורות בהתגלמותה.‬ ‫-רגע.‬
‫רק לי מותר לקרוא לבעלי ״הבורות בהתגלמותה״.‬
‫אפשר להסכים על זה?‬
‫אני טיפש גמור.‬
‫לא ראיתי אף אחד מלבד עצמי.‬
‫אפילו אותך לא ראיתי, סונה.‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫לא הצלחתי להפוך אותנו למשפחה.‬
‫כילד, רק אחי תמך בי.‬
‫מתברר ש…‬
‫בשביל להיות משפחה צריך אהבה,‬ ‫אכפתיות, מחויבות, והקרבה.‬
‫משפחה היא היצירה הנפלאה ביותר‬ ‫שמורכבת מתווים שונים.‬
‫אבל בלעדייך…‬
‫אין כלום, סונה.‬
‫יפה דיברת, מאהר.‬
‫הכול חסר משמעות בלעדייך, סונה.‬
‫אבל אני מרגישה כל כך רחוקה ממך עכשיו.‬
‫באיזו זכות אתה נהפך לגבר שבו התאהבתי‬ ‫כדי לפתות אותי לחזור?‬
‫זוכרת את השיר ששמענו בפגישה הראשונה שלנו?‬
‫כמובן.‬
‫אין שיר טוב יותר לפגישה ראשונה, תודה.‬
‫לא… אל תגיד לי שהבאת מישהו מהתזמורת.‬
‫אני לא רוצה להסתכל.‬
‫זו לא מישהי מהתזמורת.‬
‫אוזלם!‬
‫בראבו! בואי, כמה התגעגעתי אלייך!‬
‫בואי!‬
‫מאהר, הילדה הזאת…‬
‫כן, היא הייתה איתי כל הזמן הזה.‬
‫כן, אבל הילדה הזאת…‬
‫היא תישאר לגור איתנו, אם תרצי.‬
‫בבקשה! אבל הילדה הזאת…‬
‫מוכשרת מאוד, אני יודע.‬
‫נכון, אבל הילדה הזאת מסריחה כמו עז.‬
‫הדוד שלך לא עשה לך אמבטיה?‬
‫התגעגעתי אלייך.‬
‫בסדר, אבל תיזהרי. מאהר!‬
‫כן?‬ ‫-מאהר, אוזלם נקייה עכשיו.‬
‫עשיתי אמבטיה.‬ ‫-יופי.‬
‫תודה.‬
‫ועכשיו היא הולכת לישון.‬
‫בואי, ילדונת.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫היא כזאת חמודה.‬ ‫-נכון.‬
‫מה דעתך?‬
‫זאת היצירה שלך?‬ ‫-סיימתי אותה.‬
‫מעניין.‬
‫זה יפהפה!‬
‫בראבו.‬
‫זו תהיה היצירה הפותחת.‬
‫ננגן אותה ביחד.‬
‫ביחד?‬
‫חשבתי שתהיי איתי על הבמה.‬
‫רעיון יפה, אבל אני לא יכולה.‬
‫בהצלחה.‬
‫אתה צוחק?‬
‫את נהדרת. את מסוגלת.‬
‫נדבה וצדקה, למען השם.‬
‫למען השם. תבורכי, גברת יפה.‬
‫תבורכי.‬
‫מה אתם צוחקים?‬
‫זה בכלל לא תינוק אמיתי.‬
‫מה?‬ ‫-היא כזאת תמימה.‬
‫מאיפה לכם?‬
‫אני רואה שהוספת פסנתר לפתיחה.‬
‫כן.‬
‫אני חושב שהיצירה הושלמה.‬
‫נראה שהיצירה היא לא הדבר היחיד ש… הושלם.‬
‫טוב, נתחיל בחזרות מיד. בסדר?‬
‫דוד!‬ ‫-כן?‬
‫אפשר לנגן איתך?‬
‫בטח. את תהיי כינור ראשון.‬
‫אוזלם!‬
‫עכשיו המבוגרים עושים חזרה.‬
‫ננגן ביחד אחר כך, טוב?‬
‫טוב.‬ ‫-קחי כסף, למקרה שאת רעבה.‬
‫אוקיי.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע!‬
‫אוזלם!‬
‫-אמבולנס!‬
‫אוזלם!‬
‫תני לי את היד שלך, חמודה.‬
‫לא, אני הולכת הביתה.‬
‫חמודה, זה לא יכאב.‬ ‫-אני הולכת הביתה.‬
‫שלום. אפשר לראות אותה?‬
‫אתם צריכים לדבר עם הרופא.‬
‫הרופא אמר שיקראו לנו,‬ ‫אבל אף אחד לא קרא לנו כל הבוקר.‬
‫צר לי, תצטרך לדבר איתו על זה.‬
‫על מה? אני רק רוצה לראות את האחיינית שלי.‬
‫אני לא מבין למה את מערימה קשיים.‬
‫מאהר…‬
‫אני רק רוצה לראות את האחיינית שלי.‬ ‫זאת האחיינית שלי!‬
‫יש לי זכות לראות אותה!‬ ‫אני לא מבין מה הבעיה!‬
‫אדון מהמט מאהר!‬
‫לא נתנו לי לראות את אוזלם כל הבוקר.‬ ‫אני כולי נסער.‬
‫אני יודעת. זו הפרוצדורה.‬
‫אבל למה?‬
‫לא הצלחת לספק לאוזלם‬ ‫את הצרכים הבסיסיים שלה,‬
‫שהחשוב ביניהם הוא הבריאות שלה.‬
‫אז כעת היא תוחזר למשמורת המדינה.‬
‫איך יכולתי לדעת שהיא אלרגית לאגוזים?‬
‫היית יודע את זה אילו עיינת בקלסר שנתתי לך.‬
‫הוא כלל את המסמכים הרפואיים של אוזלם,‬ ‫את הדוח הפסיכולוגי שלה,‬
‫ואפילו את המאכלים האהובים עליה.‬
‫נראה שמעולם לא פתחת אותו.‬
‫הצצתי בו פעם אחת.‬
‫בשביל מספר הטלפון שלי. נכון?‬
‫כדי להתקשר אליי ולהודיע‬ ‫שאתה מחזיר אותה.‬
‫באותו זמן, הייתי מוכרח.‬
‫מה השתנה מאז?‬
‫הכול, גברת אינג׳ה.‬ ‫-דברים לא משתנים ביום אחד.‬
‫אבי מת תוך יום אחד.‬
‫השארתי את הכול מאחור תוך יום אחד.‬
‫אל תגידי לי‬ ‫מה יכול ולא יכול להשתנות ביום אחד.‬
‫אנחנו כאן בשביל אוזלם, גברת אינג׳ה.‬
‫אנחנו אוהבים את אוזלם,‬ ‫ורוצים שהיא תגור איתנו.‬
‫נעשה כל מה שצריך כדי שהיא תישאר איתנו.‬
‫אתם רשאים לעשות מה שתרצו, כמובן.‬
‫אבל בינתיים, מוטב שתתרחקו מאוזלם.‬
‫אני הדוד שלה.‬
‫את חייבת לתת לי לראות אותה.‬
‫זה בלתי אפשרי, אדון מהמט מאהר.‬
‫גברת אינג׳ה, היא התעוררה.‬
‫היא מבקשת את הדוד שלה.‬ ‫היא הייתה נסערת ולא הצלחנו להרגיע אותה.‬
‫היא נרגעה רק כשהבטחנו‬ ‫שנביא לה את הדוד שלה.‬
‫מה לעשות?‬
‫בסדר.‬
‫היי.‬
‫את שוב עושה בלגן?‬
‫הרעשת המון. שמעתי אותך עד כאן.‬
‫הבאתי לך את זה.‬
‫הכינור של אבא שלי!‬
‫פעם הוא היה שלי.‬
‫אין מצב!‬ ‫-כן. תראי.‬
‫חרטתי את ראשי התיבות שלי כאן.‬
‫ואז, אביך חרט את ראשי התיבות שלו‬ ‫כשקיבל את הכינור.‬
‫עכשיו, הכינור שלך, אז…‬
‫אפשר להוסיף את ראשי התיבות שלך.‬
‫הנה.‬
‫תוכל לנגן בכינור הזה בקונצרט?‬
‫אם את רוצה, למה לא?‬
‫זה גם היה משמח את אבא.‬
‫אוזלם,‬
‫לעולם לא נוותר עלייך.‬
‫תמיד נהיה לצדך.‬
‫אני מוכן להילחם בכל העולם למענך.‬
‫מה קורה פה? אני גוססת?‬
‫לא. למה את אומרת?‬
‫אתה גוסס?‬
‫אף אחד לא גוסס. למה שמישהו יגסוס?‬
‫כי אבא דיבר ככה לפני שהוא מת.‬
‫אחכה בחוץ, טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫- שירותי הרווחה‬ ‫הסוכנות להגנת הילד -‬
‫היא לא תוכל להגיע לקונצרט.‬
‫היא לגמרי לבד.‬
‫מאהר.‬
‫נטפל בזה אחרי הקונצרט, אני מבטיחה.‬
‫סונה,‬
‫עוד שלוש דקות מתחילים. את יכולה לעלות.‬ ‫-אני כבר באה.‬
‫חוץ מזה, אשתך מתרגשת כל כך‬ ‫שהיא תכף חוטפת התקף לב.‬
‫הידיים שלי מזיעות.‬ ‫תרגיש איך הלב שלי דופק!‬
‫אני תכף מתה מרוב התרגשות?‬ ‫-בואי נירגע.‬
‫תעשי מה שאת תמיד עושה.‬ ‫-תמיד?‬
‫שנים לא הופעתי על במה!‬
‫ההבדל היחיד הוא שיש אנשים באולם.‬
‫גם כן הבדל קטן! ממש מרגיע.‬
‫אני צריכה ללכת, מאהר.‬
‫אני סומך עלייך לחלוטין.‬
‫אני אוהב אותך כל כך.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה. אני הולכת.‬
‫הלו?‬ ‫-אדון מהמט מאהר?‬
‫סליחה, אבל יש בעיה.‬ ‫-בעיה?‬
‫איזו בעיה, גברת אינג׳ה?‬
‫אוזלם איננה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫איפה היא?‬ ‫-היא ברחה. הזעקנו את המשטרה.‬
‫אתה יודע איפה היא יכולה להיות?‬
‫מניין לי, גברת אינג׳ה?‬ ‫-העובדים שלנו מחפשים אותה.‬
‫נודיע לך אם נשמע משהו.‬
‫ואם תשמע משהו…‬ ‫-בטח, אודיע לך.‬
‫מהמט מאהר, לאן זה?‬
‫הבמה שם.‬ ‫-מצטער, אני לא יכול לנגן עכשיו.‬
‫מה קרה?‬
‫אוזלם, האחיינית שלי.‬
‫היא צריכה אותי.‬
‫אל תדבר שטויות. האולם מלא.‬
‫אם לא תנגן, זה הסוף שלך!‬
‫מהמט מאהר! זה סוף הקריירה שלך!‬
‫אוזלם!‬
‫דוד!‬
‫למה ויתרת עליי?‬
‫לא ויתרתי. תראי, אני כאן.‬
‫פחדתי.‬
‫פחדתי שלא תחזור.‬
‫לעולם לא אוותר עלייך.‬
‫לכבוד מה התגנדרת כל כך?‬
‫לכבוד הקונצרט היום.‬
‫מה? פספסנו את הקונצרט שלך?‬ ‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אין דבר.‬
‫לא צריך במה בשביל לנגן.‬
‫אבל זאת הייתה הזדמנות של פעם בחיים.‬
‫למה אתה מחכה? בוא נרוץ!‬
‫בראבו!‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬