Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Sviraj!
Zaplješćite glazbenicima
i stavite napojnice u šešir!
Hvala, gospođo!
Zaplješćite glazbenicima i stavite napojnice u šešir!
-Bježite! -Dođite ovamo!
-Što se događa? -Dođite! Nemojte bježati!
Kćeri draga, nahranila si psa, a ti ćeš ostati gladna.
Tata, pusti jadne životinje na miru.
-Jesi li dobro, tata? -Jesam.
Zapela mi je riblja kost.
Tata?
Da, zlato?
Zašto nas uvijek tjeraju?
Zato što se boje.
Koga? Nas?
Ne, oni se boje sami sebe.
Boje se shvatiti da su i oni dio iste te glazbe.
Kako to misliš?
Slušaj.
Vidi njih.
Vidiš?
Svatko ima svoju melodiju.
Samo trebaš znati slušati.
Žao mi je, maestro.
Kad si dio cjeline, ne smiješ zabrljati.
Vježbamo već tjednima. Stalno sviramo jednu te istu skladbu.
Jako mi je žao.
Sin mi je bolestan.
U bolnici je s tatom.
Razmišljala sam o njima. Oprostite.
-Obitelj ti je uvijek na prvom mjestu? -Da, maestro. Obitelj mi je najvažnija.
Dobro.
Onda budi s obitelji. Nije ti mjesto u orkestru.
Da. Nastavimo.
Sviraj!
Zaboga, Ali Rıza. Otpast će nam noge.
I vidi me, imam osip. Hodam kao svježe obrezani dječak.
-Želim vam laku noć. -Laku noć.
Laku noć.
-Možeš otvoriti vrata? -Da.
Dobro.
Što se događa? Tako si me rano probudila.
Tata?
Kako si ovo dobio?
Za vrijeme erupcije vulkana.
Pao sam u vulkan dok sam spašavao ljude.
Ne laži, tata!
Tvoj me stric izvukao.
Za ranu na glavi rekao si da te udario avion.
Ostao mi je ožiljak od krila, vidiš?
A ovo?
Napali su me lavovi.
Nema šanse. U našoj četvrti?
U četvrti su prije živjeli lavovi. Otjerali smo ih tvoj stric i ja.
Gdje je sad moj stric?
Kako tako rano ujutro imaš toliko pitanja?
Što se to osjeti?
Menemen!
Ajme, vidi koliko hrane.
Draga moja, tko će pojesti ovoliko menemena?
Buco puno jede. On nikad nije sit.
-Uglavnom, idem po dečke. -Može.
-Nemoj početi jesti dok ne dođemo. -Dobro.
Hej!
SLAVNI VIRTUOZ VEČERAS ODRŽAVA KONCERT
Kvragu, Ali Rıza. Slamaš nam srca svojom jeb…
Svojom vražjom glazbom.
-Ovamo, g. Mahire. -Možete li pogledati i ovamo?
Hvala vam. Dovoljno je, zar ne?
Bravo, Mehmete Mahire. Bila je ovo odlična noć.
Ulrich Mertin bit će u mom uredu sljedećeg tjedna.
-Hoćeš li nam se pridružiti? -Može.
Koncert je gotovo rasprodan. Bit će to odlična noć.
-Vidjet ćemo. -Ovo je moja žena Merve. Znate se?
-Imam loše pamćenje. -Očito. Upoznajemo se već treći put.
-Jesi li upoznala gđu Sunu? -Da, naravno.
Razgovaramo o njegovu koncertu s Ulrichom Mertinom.
On je poznati virtuoz iz Berlina.
Sigurno vam je čast što ćete svirati njegove skladbe.
Da, naravno. Jest.
Ali počet ćemo s mojom skladbom.
-To nije bio dogovor. -Znaš da volim iznenađenja.
Sretnica ste, gđo Suna. Vaš je muž jedinstveni talent.
Ja sam sretnik. Bio bih nitko i ništa bez svoje žene.
Pa…
-Živjeli. -Živjeli.
I ja sam se iznenadila.
Rekao si da imaš skladbu.
Jedva je čekam poslušati.
-Nešto mi se motalo po glavi. -Tebi se uvijek nešto mota po glavi.
Uvijek moraš biti najveći i najbolji.
Dragi Mehmete Mahire Kamacı…
Ne sad, Suna.
Idi, ja ću doći.
Ajme.
Velik koncert?
Došao si mi čestitati?
Donio sam ti ovo.
Imao sam istu takvu.
Poderao sam je.
Zadrži je.
Odrastao si.
Ti si ostario.
Pokušao sam ti se javiti, ali…
-Koji je tvoj izgovor? -Nije izgovor.
Italija je daleko.
Ja jedva izađem iz četvrti.
Kako da odem iz zemlje?
Ali napokon si uspio.
Moj je brat sad veliki violinist.
Virtuoz.
Zašto si došao?
Imaš nećakinju. Zove se Özlem.
Ima osam godina.
Prava je sveznalica.
Majka je umrla za vrijeme poroda.
Otada smo nesretni.
Bistra je. Kao što si ti bio kao dijete.
-Svira violinu… -Što radiš?
Nakon 32 godine govoriš o svojoj kćeri kao da ništa nije bilo?
„Isti ste. Jako ti je slična.“
Onda se nadam da nećeš i nju ukrcati u brod i pobjeći.
-Nisam pobjegao. -Jesi, Ali Rıza.
Sve sam postigao sam.
I zato,
nemoj mi godinama poslije govoriti o obitelji.
Mehmete!
Umirem.
Doktori mi kažu…
da se hitno odem liječiti.
I da živim koliko ide.
Ne bojim se smrti.
Ali Özlem…
Ona neće imati nikoga kad umrem.
Osim svog strica.
Za mene si davno umro.
Ja nemam ni brata ni nećakinju.
Suna?
Vidio sam Alija Rızu.
Koga?
Svog brata.
Svog starijeg brata.
I zove se Ali Rıza.
I ja sam to tek sad doznala.
Cijeli se promijenio.
Samo su mu oči iste.
Vjerojatno i rane.
Gledao me kao onog dana.
Kao kad me napustio.
Tiho!
Ljudi spavaju. Stišajte se.
Opa, Kauboj je progovorio. Dobro, šerife, stišat ćemo se.
Shvatili smo, ti paziš na mir u četvrti.
-Daj se bar jednom nemoj napiti. -A što ako se napijem?
Što je?
Ali Rıza?
-Jesi li dobro? -Da, dobro sam. Bez brige.
Nisi dobro, iskašljat ćeš pluća. Daj da ti pridržim violinu.
-Nazdravlje. -Sve u redu?
-Jesi li dobro, tata? -Da.
Tata, ide ti krv iz usta!
Ali Rıza!
Što gledate? Zovite taksi!
-Hej. -Nemoj plakati, dušo.
Halo? Čekamo. Da, čekamo na ulici.
Dođite brzo!
-Tata! -Dobro.
Nećeš umrijeti, zar ne?
Hajde, brže!
Da, čekamo na ulici.
Neću umrijeti, dušo.
Uvijek ću biti uz tebe.
Svaki put kad ti udahneš,
i ja ću udahnuti.
Svaki put kad vjetar zapuše,
pogladit ću te po kosi.
Svaki put kad padne kiša, poljubit ću te u obraz.
Svaki put kad dodirneš tlo, primit ću te za ruku.
A svaki put kad zasviraš violinu,
naslonit ću glavu na tvoje rame.
Uvijek ću te slušati.
Slušat ću te svaki put kad budeš svirala violinu.
Razgovaraj sa mnom.
Nikad nemoj zašutjeti. Uvijek ću biti uz tebe.
SOCIJALNA SLUŽBA, AGENCIJA ZA SKRB O DJECI
Za to vrijeme mora biti u dječjem domu.
Zasad možete posjetiti Özlem samo u vrijeme posjeta.
-Kauboju? -Eto!
Stigla je i Mrkvica.
Dođi, Özlem.
Özlem, gđa İnci je došla…
Došla je…
Ona…
Došla sam te odvesti, Özlem.
-Niste to trebali tako reći. -Da.
-Kamo? -U tvoj novi dom.
Ne želim novi dom.
Ovo je moj dom. Ostat ću ovdje.
-Ali Özlem… -Ne poznajem te!
-Gubi se iz moje kuće! -Smiri se, mala!
-Smirit ćemo se i vratiti, može? Idemo. -Dobro.
-Tko je ona da me odvede?! -Dobro!
Smiri se! Dođi.
-Gubi se! Tko si ti… -Dođi.
Gđo İnci, vidite kakva je.
Zar ne postoji drugi način?
Postoji alternativa.
Stric može preuzeti skrb, ali ako to ne učini, ide u dječji dom.
Stric?
Prema podacima, ima strica. Niste znali?
Njezin pokojni otac spominjao je svog brata, ali…
-Ima li članaka o koncertu? -Nekoliko.
„Jedan od naših rijetkih virtuoza na violini,
Mehmet Mahir Kamacı i njegov orkestar, prošlog su tjedna oduševili publiku.
Dok je orkestar tekao lijepo kao rijeka Nil,
Kamacı se trudio istaknuti.
To ponašanje najveća mu je prepreka na putu da postane izuzetni glazbenik.“
-Na kojem portalu to piše? -Art Plus.
Taj nesposobnjaković očito nije uspio postati glazbenik.
Ali to je čest problem.
Kreativce uvijek napadaju.
Djeco, nemojte trčati! Pod je klizav!
Prestani trčati!
Dođi, Özlem.
-Dobro došli. Sjednite. -Hvala.
-Dobar dan. -Dobar dan.
Prijatelji smo vašeg brata Alija Rıze.
Nismo stranci. Svirači smo, baš kao i vi.
-Ja sam glazbenik, a ne svirač. -Da, katkad i nas tako zovu.
Što želite?
Imamo novosti, ali ne znamo kako da vam to kažemo.
Reci: „Vaš je brat preminuo.“
Kvragu, Kauboju. Ne možeš to samo tako reći.
-Rekao si da ne znaš kako. -Šuti!
Molim vas, oprostite mu, malo je preizravan.
Moja sućut. Ali Rıza je preminuo.
Dobro.
Ako je to sve…
Zapravo, imamo jednu molbu.
Kakvu molbu?
Ali Rıza je imao kćer.
Özlem.
Ima osam godina. Odvela ju je socijalna služba.
Jadnicu će poslati u sirotište ako ne preuzmete skrb nad njom.
Da, i?
Želite da se brinem o djetetu za koje dosad nisam ni znao?
Nismo to mislili.
Mi ćemo je uzeti. Poput kćeri nam je.
Ali nama je neće dati jer nismo u srodstvu.
Kao njezin stric, mogli biste…
Uzeti je i dati je vama?
Gospodo, tražite da za vas počinim zločin.
Ne za nas, nego za Özlem.
Nismo stranci. Poznajemo je od njezina rođenja.
Ona nam je poput kćeri.
Žao mi je, ali nemam vremena za ovo. Imam posla.
Ne možeš me osuđivati, Suna.
-Ni ne poznajem je. -Ona je tvoja nećakinja.
Ja nemam nećakinju. Njezin me je otac davno napustio.
I sad ćeš se iskaliti na toj djevojčici?
-Lijepo. -Da se brinem o djetetu koje ne znam?
Shvaćaš li kolika je to odgovornost?
Nitko ne očekuje da je posvojiš.
Izgubila je tatu. Oni ne žele da izgubi i poznanike.
Bolje joj je u sirotištu. Oni se ne znaju brinuti ni sami o sebi.
Kako će se brinuti o djevojčici?
Osim toga, čeka me velik koncert.
Naravno. Oprosti, zaboravila sam.
Radi što god želiš, u redu, Mehmete Mahire?
Ja ništa neću reći.
Ali samo da znaš, postoje stvari koje su važnije od tebe i tvoje glazbe.
Poput djevojčice koja je ostala sama.
ALERGIJE: ORAŠASTI PLODOVI
Čestitam, Özlem!
-Trebam li još nešto učiniti? -To je to.
-Ima sreće što ima strica poput vas. -Hvala vam.
Znala sam da ćete doći!
-Naravno! Ne bismo te ostavili ovdje! -Dođi!
Bog vas blagoslovio. Ne znamo kako da vam zahvalimo.
Nema na čemu.
Budite nam gost večeras u konobi.
Hvala, ali izgubio sam puno vremena.
Moram nastaviti vježbati.
-Ugodan dan. -G. Mehmete Mahire!
Da?
Morate zadržati ovaj dosje.
U njemu je moj broj. Nazovite me ako budete imali pitanja.
Ali ionako ćemo vas uskoro posjetiti.
Posjetiti?
Samo da provjerimo u kakvim uvjetima Özlem živi.
To je samo procedura.
Sigurna sam da ćete joj osigurati najbolje moguće uvjete.
Ali svejedno moramo doći u provjeru kako bismo priveli postupak kraju.
Naravno.
-Naravno. Hvala vam. -Nema na čemu.
-Ugodan dan. -Ugodan dan.
Još niste njezin skrbnik.
Postupak će se nastaviti kad se dijete useli kod vas.
Tada će posjetiti vaš dom.
U posjet mogu doći i bez najave.
Ali zašto?
Postat ćete skrbnik djeteta samo ako zadovoljite uvjete.
Nisam ti ja dijete! Imam ime!
Nemoj glumiti, Mrkvice.
-Briga me. -Kad će doći u posjet?
Ne znamo. Bilo kad u sljedećih mjesec dana.
Mjesec dana?
-Brinut ću se o njoj mjesec dana. -Mogu vam to istražiti ako želite.
Mogu provjeriti mogu li doći u posjet ranije.
-Što se mene tiče, super! -To bi bilo odlično.
-Ugodan dan, gđo Berna. -Bilo mi je drago. Vidimo se.
Idemo.
Hajde.
Uđi.
Želim ići kući.
Čula si odvjetnicu. Neko ćemo vrijeme živjeti zajedno.
Nije me briga. Otići ću kući.
Idem unutra.
Uđi ako želiš.
Poslušao sam te.
Odveo sam je iz doma.
Sigurno je mnogo sretnija.
Nisam siguran.
-To je tvoja nećakinja? -Očito.
Što radi ovdje?
Dodijelili su mi skrbništvo.
Doći će u provjeru. Neko će vrijeme biti ovdje.
Bok.
Ja sam Suna. A ti si…
-Özlem. -Özlem.
Drago mi je.
Smiri se. Mogu sjesti?
-Što radiš? -Čekam taksi.
Dobro. Ali u ovo vrijeme ovdje baš i nema taksija.
Samo da znaš.
Ako želiš, pričekaj unutra.
Mogu ti nešto spremiti ako si gladna.
Ako poslije budeš htjela otići, obećavam da ću ti pozvati taksi.
Ti odlučuješ.
Htjela sam malo zraka.
Jesi li zarobljen ovdje?
Zašto? Ovo je moj dom.
Zašto onda imaš alarm?
Gle, mala, nešto ćemo se dogovoriti.
Ne budi naporna i čim prije ću te vratiti kući, može?
U redu, dogovoreno. Bolje išta nego ništa.
Dobro, dogovoreno.
Gdje ću spavati?
Valjda ne na kauču?
Uzmi svoje stvari.
Hajde. Idemo gore.
Moja violina!
Sad mogu spavati.
-Laku noć. -Laku noć.
-Stvarno? -Stvarno.
Dobro, imam pitanje.
Što najviše voliš jesti?
Dobro razmisli.
Nemam o čemu razmišljati.
-Pa… -Grah s rižom!
-Naravno. -Tata me naučio kako se radi.
Namočili smo suhi grah i zaboravili na njega.
Ajme!
I u kuhinji nam je izraslo stablo.
-Stablo graha! -Sigurno pretjeruješ.
Jeli smo grah cijelu godinu!
Strašno. Nadam se da ste uživali.
Kakva je ovo buka?
Dobro jutro.
Samo spremam doručak s Özlem.
Možete to raditi malo tiše?
Znaš da mi dan bude grozan ako se ne odmorim.
Naravno.
Hvala.
Mahire!
GĐA BERNA, ODVJETNICA
-Halo? -Zdravo.
Zdravo, Berna.
Trebam g. Mehmeta Mahira u vezi s njegovom nećakinjom.
Dobro.
Nije dostupan. Je li hitno?
Pokušala sam dogovoriti posjet socijalne službe,
ali jako su osjetljivi.
Gospodin bi mogao završiti u nevolji.
Ako želite, vratit ćemo dijete u dječji dom.
Razumijem, ali…
Zapravo, ipak želimo da Özlem živi s nama.
Što točno moramo učiniti da dobijemo skrbništvo?
-Dobra večer. -Može intervju?
-A fotografija? -Dobro došli.
-'Večer. -Može komentar?
-Zdravo, drago mi je. Dobra večer. -Hvala.
Zašto smo ovdje? Nisam trebala dolaziti.
Vidi kako sam odjevena.
Užasno. To uopće nije moj stil.
Kao prvo, baš si elegantna.
I vidi, nije li ovdje lijepo?
Neću ulaziti. Stric me ionako ne voli.
Zašto to kažeš?
Zove me mala i nikad me ne gleda u oči.
Ne razgovara sa mnom.
Gle, tvoj stric bude pod stresom kad radi,
a sljedeći tjedan ima važan koncert.
Zato je takav, a ne zbog tebe.
Koliko ste dugo u braku?
Četrnaest godina.
To je puno.
Zašto nemate dijete?
Jer…
Prvo ga je on htio, a ja nisam. Onda sam ga ja htjela, a on nije.
A kad smo ga oboje htjeli, Bog nam ga nije dao.
Uglavnom, zakasnit ćemo. Idemo unutra. Bit će zabavno.
Zaplješćite glazbenicima i stavite napojnice u šešir!
Molim vas, fino odjevene dame i gospodo.
-Izvadite novčanike! -Oprostite.
-Kako si ušla? -Pusti me!
-Özlem? -Van.
-Došla sam na stričev koncert. -Gospodine!
-Dođi, Özlem. -Žao mi je, gđo Suna.
Jesi li dobro?
Oprostite, molim vas.
Kad si ustala?
Što ona radi ovdje?
Što sam trebala? Ostaviti je samu kod kuće?
Drži je na oku da nas opet ne osramoti.
Hvala.
Özlem, idemo oprati ruke, može? Hajde.
-G. Mehmete Mahire? -Zdravo.
Čestitam, bili ste sjajni, kao uvijek.
-Puno vam hvala. -Osim toga, želim vam sve najbolje.
-Baš mi je drago. -Zbog čega?
Zbog toga što ćete udomiti nećakinju.
Čula sam se s gđom Sunom.
Mislim da je to najbolja odluka. To će biti odlično za dijete.
Zahvaljujući vama odrast će u domu punom ljubavi.
Javite se kad budete spremni i ja ću riješiti cijeli postupak.
Uživajte.
Hvala. Laku noć.
Odlično, ali daj da ti nešto pokažem.
Gle, ako ih primiš ovako…
Dobro.
Lijepo spavaj.
Da odložimo violinu?
-Ne. -Dobro.
Kako god želiš.
-Lijepo spavaj. -Laku noć.
Laku noć.
Živio.
Kad si ga zadnji put svirala?
Pijan si?
Ovaj je klavir golem, besmislen ukras usred naše dnevne sobe.
Idem spavati.
Laku noć.
-Prešutjela si mi razgovor s odvjetnicom. -Rekla bih ti!
Ali odlučila si to učiniti meni iza leđa.
Nisam ti ništa učinila iza leđa.
Samo nisam htjela da ode.
Oni ljudi imaju dobre namjere,
ali kako će oni odgajati Özlem?
Djevojčica je, premlada da pjeva i skuplja novac na ulici.
Htjela sam da bude sretna.
Nisi htjela da ona bude sretna. Ti si htjela biti sretna.
-Molim? -Suna.
U sebi imaš veliku prazninu
i ne znaš kako je ispuniti.
Nemoj iskorištavati to dijete.
Znači, ti znaš da ja u sebi imam veliku prazninu?
Odlično.
Reci mi što ti to točno znači.
Može.
Razmažena kći veleposlanika
koju je uništio san da postane glazbenica.
Ona je samo hir zbog kojeg se osjećaš živo.
Kao i ovaj klavir.
Toliko ti je stalo do tih tvojih hirova
da ih stavljaš u središte svog života.
Tvoji prijatelji, obitelj, ja…
Čak i klavir, „smisao tvog života“.
Sve si to zanemarila. Što kad završiš s njom?
Mala će skupljati prašinu u kutu?
Imaš pravo.
Zanemarila sam ih.
Kao i puno drugih stvari koje si zaboravio navesti.
Za tebe.
Prilagođavala sam život tvojoj karijeri.
Prestala sam svirati klavir, što me stvarno iznenadilo.
Kad bih svirala, ljudi bi u meni vidjeli tebe.
Slušali bi mene, a čuli tebe.
Nemaš pojma koliko je grozno živjeti u tvojoj sjeni.
Sam si sebi dovoljan.
Ne podnosiš nikoga osim sebe.
Halo?
Sastanak?
Ulrich Mertin?
Ne, nisam zaboravio. Da.
Stižem.
Dobro.
Dobro, hvala.
A, da. I ti si ovdje, naravno.
Što ćemo sad s tobom?
Žao mi je što kasnim.
Da, primijetili smo.
Vaša kći?
Moja nećakinja.
Zdravo, mlada damo. I ti sviraš violinu?
Pita sviraš li violinu.
Ne, samo je nosi sa sobom. Naslijedila ju je od oca.
Da, sviram.
Kaže da svira.
Kako kad je velika kao tvoja ruka?
Tako. Želiš reći da lažem?
Sad ćemo razgovarati o poslu. Možeš sjesti onamo?
Možemo li se praviti da ne postoji?
Možemo pokušati.
Sve su karte rasprodane. Bit će to odlična noć.
Napokon smo prešli na projekt.
Čujem da želiš otvoriti koncert svojom skladbom.
Kao što rekoh, ako ti to ne smeta.
Ja sam Nijemac.
Uopće mi se ne sviđaju promjene planova u zadnji čas.
To je tvoja prva skladba, zar ne?
Jest.
Pa, u tom slučaju,
moram je poslušati prije odluke.
Naravno. Sutra ćemo početi vježbati zajedno.
Možemo početi i danas.
Umoran je od puta. Neka se odmori.
Ako je to sve, vidimo se sutra na probi.
Da. Vidimo se.
Vidimo se.
Točno u deset.
Naravno.
Debilu.
Hej.
Bok!
-Leyla. -Dobro došli, maestro.
-Je li želudac bolje, Serap? -Da.
-Podijeli ovo. To ćemo svirati. -Što je to?
Moja skladba.
-Napisali ste skladbu? -Zašto si iznenađena? Zar ne mogu?
Ne, mislim… Samo ste je odjednom…
Jednostavno nisam znala.
Moramo je naučiti do sutra. Ulrich će sudjelovati u probi.
Onda dobro.
-Ona je naša nova violinistica? -Ne. Nije.
-Zašto si na pozornici? -I ja znam svirati.
Nije ti mjesto ovdje.
Nađi si sjedalo dolje. Poslije probe idemo.
Ne trebam pozornicu da bih svirala.
Dobro, ljudi.
SLANUTAK, KIKIRIKI, BADEMI
Kako je slatka! Vidi je.
Hej, ovo je moje mjesto. Ne možeš ovdje prositi.
Ja ne prosim.
Je li? Onda ti ne treba toliko novca.
Daj mi to! To je moj novac!
Gubi se! Ne vraćaj se ovamo!
-Daj mi moj novac! -Pusti me!
-Miči se s mene, vražji okotu! -Vrati mi ga!
-Hej, što se to događa? -Uzela mi je novac!
Izgrizla me je! Odgojite to derište!
Uzmi svoju violinu.
-Ali striče… -Hajde.
-Oprostite. -Bog vas spasio.
Dobila bi ona svoje da niste došli.
Uzmi je.
-Idemo. -On je to riješio.
-Veži se. -Već jesam.
To nije prava beba, nego lutka.
To ne znači da se možeš potući.
Ali zaradila sam novac svirajući!
Što će ti novac?
Bila sam gladna i htjela sam kupiti hranu.
Možeš reći meni.
Ti me nikad ne slušaš.
Bit će lakše s vilicom.
Nije ti fino?
Gdje je Suna? Ona je bar radila dobru hranu.
Onda nemoj jesti.
Hoće li se ikad vratiti?
Ne znam, mala.
Je li otišla zbog mene?
Ne, nego zbog mene.
-Naručit ćemo ti nešto drugo. -Ne treba.
Pojest ću. Podsjeća me na špagete. Hvala.
Znači, ipak znaš reći hvala?
Dobro. Nema na čemu.
Danas moram raditi.
Nakon večere možeš ići spavati.
Ja ne idem spavati ovako rano.
-Nego kad? -Oko ponoći ili prije zore.
Ovisi o poslu.
Kad bismo imali dobru gažu,
vratili bismo se iz konobe prije zore.
Kad ne, do ponoći ili jedan.
Dobro.
Gledaj televiziju ako ne možeš zaspati.
Ja idem gore raditi.
Dobar tek.
ZOVEM SUNU
Dobro jutro.
Opeklina o kojoj mi je tata pričao. Istina je da je i ti imaš.
-Tata ti je rekao? -Da. Dogodila se erupcija vulkana.
Što se dogodilo?
Tata je pao u vulkan, ali ti si ga spasio.
-Jesam? -I avion ga je udario u glavu.
Znaš što? Udario je i mene. Vidi.
Obojica imate toliko ožiljaka.
S vremenom zacijele.
Više ih ne osjećaš.
Boli li kad ga dodirnem?
Ne.
Boli kad se sjetim.
Što se to osjeti?
Joj, menemen!
Izvoli.
Kakav je?
Jako je fin.
Ovo su današnje novine?
Valjda.
Ovako možeš čitati novine dok jedeš doručak.
Da vidimo.
„Feta sir koji je izazvao krizu između dviju zemalja
izjavio je da je, ako bude potrebno, spreman ukloniti sav pekmez od trešnje.
Zelene su masline odgovorile…“
Ovo baš i ne funkcionira. Pokušaj ti.
Pa…
„Hitna…
Hitna…
pomoć.“
„Hitna pomoć.“
Ideš li u školu, mala?
Ne. Tata me učio stvari, ali zaboravila sam.
Naučio me i tablicu množenja.
Dobro. Koliko je sedam puta osam?
Sedamdeset osam!
Morat ćemo poraditi na tablici množenja.
-Moraš li danas vježbati? -Da, moram.
I ja idem, zar ne?
Očito. Nema te tko čuvati.
-Da se odem obući? -Može.
-Kako ti se sviđa? -Nije loše. Ali i dalje ima nedostataka.
Tko nema?
Da, imaš pravo. Ljudi žive da bi ispravili svoje nedostatke.
Ali nije u tome stvar.
Tvoja skladba ne prenosi nikakve osjećaje.
Nadam se da ćeš to riješiti do sljedeće probe. U redu?
Vidimo se.
Život je tako dosadan.
-Molim? -Ma ništa.
Hajde, idemo.
Imamo li vremena?
Do večeri.
Super. Vozi, kapetane.
Kreni. Ja ću ti davati upute.
Nagazi!
Ljudi, ne možete svirati bez entuzijazma.
Bankrotirat ćete.
Dobro došla, Mrkvice! Pojavila si se niotkuda!
Rekla sam vam da ću doći.
Draga moja, jako si nam nedostajala.
-Dobro došli, gospodine. -Hvala.
-Narastao ti je trbuh, Buco. -Misliš?
Dosta je čavrljanja! Primite se posla, ljudi!
Ostat ćemo gladni.
Uzmite svoje instrumente.
-Idemo. -Idemo.
Striče, nemoj samo stajati. Uzmi violinu.
Hajde. Gledatelji odlaze!
Kako da sviram tu pjesmu?
I dva, tri, četiri…
Zaplješćite glazbenicima i dajte napojnice ovamo!
Kriva nota.
Ne, stigla je komunalna policija. Bježite!
-Razgovarat ću s njima. Samo… -Idemo!
Idemo!
Stanite!
Dobro si trčao, Buco.
Istina.
Moj stric svira violinu na pozornici.
Nitko ga ne progoni.
To nije isto kao sviranje na ulici, Mrkvice.
Zaboravila si nas čim si upoznala strica.
-Istina. -Nije istina, Buco.
Vratit ću se kući kad odvjetnica završi postupak.
Zar ne?
Naravno.
Što si se uzrujala? Hajde, popij čaj.
Nisam se uzrujala.
Özlem nam je nedostajala. Drago mi je što ste je doveli.
Vratit ću Özlem.
-Kako mislite? -Razgovarao sam s gđom İnci.
Večeras ću je odvesti natrag.
Ali zašto?
Ne mogu joj pružiti obiteljski život kakav treba.
Ja ne znam što je obitelj.
Kako da onda naučim nju?
A vi nemate uvjete.
Ne možete plaćati njezino obrazovanje i razvoj.
Imate pravo.
Kao što kažete, nemamo uvjete.
Pokušala je uzeti novac iz šešira, ali nisam joj dopustila.
Rekla sam: „Vrati mi moj novac.“ A onda…
Onda je rekla: „Djevojčice, gubi se!“
I znate što?
Nazvala me vražjim okotom i bacila s leđa.
Uhvatila sam je za ruku i ugrizla.
Bilo je super.
SOCIJALNA SLUŽBA, AGENCIJA ZA SKRB O DJECI
Nemoj ići, tata.
Dobro jutro.
-To je menemen? -I odličan je!
A kao prilog, uštipci.
Uvijek sam ih radio s tvojim tatom. Ali ispao sam iz forme.
Možeš postaviti stol?
Ovaj put bez novina.
Uzmi podmetače iz najdonje ladice.
Da, odande.
Da.
Možeš se javiti?
Kako da se javim?
Povuci udesno.
Tako, a sad pritisni razglas… Da, bravo.
Zdravo, g. Mehmete Mahire. Ovdje İnci iz socijalne službe.
Jučer ste trebali dovesti Özlem, ali niste. Je li sve u redu?
Gđo İnci, ne mogu sad. Možemo se čuti poslije?
Ali rekli ste da ćete dovesti Özlem.
Gđo İnci… Özlem!
-Halo? Čujemo li se? -Özlem!
Özlem!
Gospodine, što se dogodilo?
-Özlem je nestala. -Što?
-Niste je vratili u sirotište? -Što to govoriš?!
-Odveo sam je, ali… -Ali što?
Nisam mogao. Jutros su nazvali.
Čula je razgovor i otišla iz kuće.
Kamo bi otišla?
Dobro, smirite se. Sigurno ćemo je naći.
Kod kuće je. Kamo bi drugdje otišla?
-Da. -Zar ne?
-Klinci, jeste li vidjeli Özlem? -Ne.
-Ne? Provjeri u kući. -Kicošu, dođi!
Dobro. Özlem!
Özlem!
-Özlem! -Özlem!
Özlem!
-Özlem! -Özlem!
Gdje si?!
Özlem!
-Ovdje nije. -Nigdje je nema.
Gdje bi mogla biti?
Je li uzela violinu?
Da.
-Mislim da znam gdje je. -Idemo.
Stvarno znaš svirati violinu.
Rekla sam ti.
Koja je to pjesma?
Ne znam.
Tata je govorio da svatko ima melodiju.
„Ako znaš gledati ljude, čut ćeš njihove melodije.“
Je li to tvoja melodija?
Ne.
Ta je tvoja.
Preplašila si me.
Nemoj opet pobjeći.
Dobro.
Nemoj bježati ako ti budemo nedostajali.
Da. Reci nam i doći ćemo.
Nismo li jučer bili zajedno?
-Ljudi, zar bih ja bježala? -Ne.
Ne bih vas ostavila. Jako vas volim.
I mi tebe volimo, ali uplašila si nas, Mrkvice.
Morao sam trčati s ovom trbušinom, znaš?
Tata je umro kad smo bili mali.
Mama se udala za drugog muškarca.
Taj nas je gad svakodnevno tukao.
Mama je to ignorirala.
Pila bi da otupi.
I da nas ne mora vidjeti.
Bili smo u rukama alkoholičarke i manijaka.
Ali Rıza mi je obećao…
da ćemo pobjeći.
Onda me ukrcao na brod i vratio se ovamo sam.
Imao je jednu kartu.
-Što? -Tata mi je to stalno govorio.
Htjeli ste pobjeći kad ste bili mladi.
Ušteđevinom je kupio kartu za Italiju.
Ali imao je novca samo za jednu kartu i dao ju je tebi.
Ti si na svim slikama.
MEHMET MAHİR KAMACI OPET ODUŠEVIO PUBLIKU
TRI DANA DO VELIKOG KONCERTA SLAVNOG VIRTUOZA NA VIOLINI
Hvala.
Uživaj.
Što se događa?
Izgubio si se?
-Došao sam po tebe. -Zakasnio si.
Nisi se trebao truditi.
Boravili smo ovdje nakon povratka u Tursku.
Divila si se pogledu na kulu.
Naravno, tada još nisam znala koliko je grozno diviti se nečemu.
Ispada da od divljenja oslijepiš.
Ne vidiš ružno, egoistično lice onoga čemu se diviš.
Policija me jučer otjerala od kule.
Što?
Ali bilo je lijepo.
Dugo nisam tako trčao.
Jesi li dobro?
Ne mogu biti dobro bez tebe, Suna.
Stvarno?
Ovdje je onaj Ulrich.
Godinama nisam upoznao osobu goru od sebe.
-On je oličenje arogancije. -Čekaj.
Samo je moj muž oličenje arogancije.
Možemo li se složiti?
Stvarno sam glup.
Vidio sam samo sebe.
Bio sam previše slijep da vidim tebe, Suna.
Jako mi je žao.
Nisam nam stvorio obitelj.
Kad sam bio dijete, o meni se brinuo samo brat.
Ispostavilo se
da obitelj zahtijeva ljubav, pažnju, predanost i žrtvu.
Obitelj je najljepša skladba sačinjena od različitih nota.
Ali bez tebe…
nema ničega, Suna.
Dobro si to rekao, Mahire.
Bez tebe ništa nema smisla, Suna.
Ali osjećam se tako otuđeno od tebe.
Kako se usuđuješ pretvoriti u čovjeka u kojeg sam se zaljubila?
Sjećaš se pjesme s našeg prvog spoja?
Naravno.
Priznaj da nema bolje pjesme za prvi spoj.
Ne! Nemoj mi reći da si doveo nekoga iz orkestra.
Ne želim gledati.
Bez brige, ona nije iz orkestra.
Özlem!
Bravo! Dođi! Jako si mi nedostajala!
Dođi meni!
-Mahire, ova mala… -Da, cijelo je vrijeme sa mnom.
-Da, ali ova mala… -Živjet će s nama ako i ti to želiš.
-Molim te! Ali ova mala… -Jako je talentirana, znam.
Jest. Ali ova mala smrdi kao tvor.
Stric te nije okupao?
Nedostajala si mi.
Dobro, ali budi oprezna. Mahire!
-Da? -Mahire, Özlem je sad čista.
-Okupala sam se. -Je li bilo lijepo?
Da.
A sad ide u krevet. Hajde, mlada damo.
-Laku noć. -Laku noć.
Laku noć.
-Baš je slatka. -Jest.
Što misliš?
-Tvoja skladba? -Gotova je.
Zanimljivo.
Predivna je.
Bravo.
Ovo će biti uvodna skladba.
Odsvirat ćemo je zajedno.
Zajedno?
Mogla bi nastupiti sa mnom.
Odlična ideja, ali ne mogu.
Sretno.
-Šališ se. -Odlična si. Možeš ti to.
Pomozite mi, molim vas.
Molim vas. Bog vas blagoslovio, ljepotice.
Zašto se smijete?
To nije prava beba.
-Što? -Tako je naivna.
Kako znate?
Vidim da si na početak dodao klavir.
Da.
Mislim da je skladba gotova.
Čini se da skladba nije jedina stvar koja je gotova.
Dobro. Počnimo s probom, može?
-Striče! -Da?
Mogu i ja svirati s vama?
Može. Bit ćeš glavna violina.
Özlem!
Sad odrasli vježbaju. Poslije ćemo svirati zajedno, može?
-Dobro. -Evo ti nešto novca ako slučajno ogladniš.
Dobro.
Dva, tri, četiri!
-Özlem? -Pala je. Samo je pala.
-Özlem? -Zovite hitnu!
-Nešto joj se dogodilo. -Özlem?
Je li udarila glavom?
Daj mi ruku, dušo.
Ne, idem kući.
-Neće boljeti, zlato. -Idem kući.
Zdravo. Kad možemo vidjeti pacijenticu?
Morate razgovarati s doktorom.
Rekao je da će nas pozvati, ali čekamo cijelo jutro.
Morat ćete razgovarati s njim.
O čemu? Želim vidjeti svoju nećakinju.
Ne razumijem zašto komplicirate.
Mahire.
Samo želim vidjeti svoju nećakinju!
Imam je pravo vidjeti! U čemu je problem?
G. Mehmete Mahire!
Cijelo nam jutro ne daju da vidimo Özlem.
Znam. To je procedura.
Ali zašto?
Niste uspjeli zadovoljiti osnovne Özlemine potrebe,
od kojih je najvažnije njezino zdravlje.
Sad će se vratiti u dječjem dom.
Kako sam mogao znati za alergiju?
Znali biste da ste pročitali onaj dosje.
U njemu je njezin zdravstveni karton,
izvještaji psihologa, čak piše što najviše voli jesti.
Očito ga niste ni pogledali.
Jesam, jednom.
Da nađete moj broj, zar ne?
-Da mi javite da je želite vratiti? -Situacija je bila drukčija.
Što se promijenilo?
-Sve. -Ništa se ne mijenja u jednom danu.
Moj tata je umro u jednom danu. Sve sam ostavio u jednom danu.
Nemojte mi govoriti što se može promijeniti u jednom danu.
Gđo İnci, ovdje smo zbog Özlem.
Volimo je i želimo da živi s nama.
Učinit ćemo sve da je vratimo.
Možete raditi što želite,
ali zasad je najbolje da je ostavite na miru.
Ja sam njezin stric.
Morate mi dopustiti da je vidim.
To nije moguće, gospodine.
Gđo İnci, probudila se.
Kaže da želi vidjeti strica. Poludjela je, nismo je mogli smiriti.
Smirila se tek kad smo joj ga obećali dovesti.
Što da radimo?
Dobro.
Hej. Opet si izazvala metež.
Čula sam vas dovde.
Donio sam ti ovo.
Tatina violina!
Nekoć je bila moja.
-Lažeš! -Ne. Vidi.
Urezao sam svoj inicijal.
Kad ju je dobio, tvoj je tata urezao svoj.
Kako je violina sad tvoja,
možemo urezati i tvoj inicijal.
Eto.
Možeš svirati ovu violinu na koncertu?
Ako želiš, zašto ne?
Tati bi bilo drago.
Özlem.
Nikad te nećemo napustiti.
Uvijek ćemo biti uz tebe.
Za tebe ću se suočiti s bilo kim.
Što se događa? Zar umirem?
Ne, zašto to kažeš?
Ti umireš?
Ne. Zar netko mora umrijeti?
Tata je govorio slične stvari prije smrti.
-Bit ću vani, može? -Može.
AGENCIJA ZA SKRB O DJECI
Neće moći gledati koncert.
Potpuno je sama.
Mahire.
Riješit ćemo to nakon koncerta, obećavam.
-Gđo Suna, još tri minute. Možete krenuti. -Odmah ću doći.
Osim toga, tvojoj će ženi stati srce od uzbuđenja.
Ruke mi se znoje. Vidi kako mi srce tuče.
-Umrijet ću od uzbuđenja. -Smiri se.
-Radi ono što uvijek radiš. -Uvijek? Godinama nisam nastupala!
-Jedina je razlika u publici. -Kako mala razlika. Baš si mi pomogao.
Sad mogu ići, Mahire.
Vjerujem u tebe.
Jako te volim.
-Sretno. -Hvala. Idem.
-Halo? -Zdravo, g. Mahire.
-Oprostite, ali imamo problem. -Kakav problem, gđo İnci?
-Özlem je nestala. -Kako to?
-Gdje je? -Pobjegla je. Zvali smo policiju.
Znate li gdje bi mogla biti?
-Kako da znam? -Naši je zaposlenici traže.
Javit ću vam ako nešto saznamo.
-Ako bilo što čujete… -Bez brige, javit ću vam.
Dobro.
Kamo ćeš, Mehmete Mahire? Pozornica je ondje.
Ne mogu svirati.
Kako misliš?
Treba me moja nećakinja Özlem.
Ne budi smiješan. Dvorana je puna.
Ako ne budeš svirao, gotov si! Uništit ću ti karijeru!
Özlem!
Striče.
Zašto si me napustio?
Nisam. Vidi, ovdje sam.
Bojala sam se da se nećeš vratiti.
Nikad te neću napustiti.
Baš si elegantan. Zašto si tako odjeven?
Danas je koncert.
Što?! Propustili smo tvoj koncert! Što ćemo sad?!
U redu je.
Za glazbu ne trebamo pozornicu.
Ali to je bila jedinstvena prilika!
-Što čekaš? Trči! -Idemo.
Bravo!
Prijevod titlova: Domagoj Južnić