Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ahoj, cvrčku.
-Ahoj. Co je to? -To je náklaďák přece.
Ne, to druhé.
Stará telefonní budka. Hezká, co?
A sem se házel čtvrťák. Vidíš?
Jo. Je tu napsané "telefon".
Kde máte mámu?
Mami!
-Můžeš to vzít? -Jo, vezmu popruhy.
Vidím... stydlivého kluka.
Lednici.
Magnety.
A taky obrázek.
Který namaloval on.
Je rád, že ho tam vidí.
Jo. Nemám nic v plánu.
Bylo to moc fajn.
-Čau. Tak? -Koupils tu barvu?
Je to krása, nebo krása?
Rozbitá telefonní budka.
Rodina van Zandova. Dobrý den. S kým chcete mluvit?
Zelené gumáky?
-Můžu taky? -Růžové pruhované kalhoty?
-Ne. Nevím, koho chcete. -Mě, mě, mě.
Haló, telefone? Haló?
-Máš zabalený kufr? -Udělám to.
Všechno necháváš na poslední chvíli.
Slíbils, že se podíváš na dveře u kufru.
-Udělám to, až se vrátím. -Jo, jasně.
Jsi krásná, když jsi nabručená.
Pět, čtyři...
-Tajemství je v tom... -Zachovat pod vodou klid.
Za každou cenu.
Po Boesmansgatu budeme dál trénovat v jezeře.
Tady. Jsou tvoje.
Fakt?
Víš, kde je Boesmansgat?
V Jižní Africe, že?
Na místě zvaném Karoo.
Je tam obrovská plocha, pustá a prázdná.
Ale pod ní se něco skrývá.
Obklopená stromy je tam zakalená louže.
Jako by tam napršelo.
A ta louže je vchod do jedněch z nejhlubších podvodních jeskyní na světě.
Boesmansgat.
Jsou hluboké 282,6 metrů. Atmosferický tlak 30 barů.
Tyhle by to nevydržely.
Víc lidí bylo na Měsíci než na dně Boesmansgatu.
Já a Sjoerd se tam s výstrojí stěží protáhneme.
Budeme sestupovat. Velmi pomalu.
Krok po kroku.
Metr po metru. Pomalu až na dno.
Budeme nejblíž ke středu Země.
Dostat se na dno zabere 13 minut.
Na splnění úkolu máme pět minut. Ani o minutu víc.
Pak začne dlouhá, dlouhá cesta zpátky na hladinu.
Dvanáct hodin.
Dvanáct hodin dlouhé stoupání.
V hloubce 150 metrů bude Sjoerd, aby mě zkontroloval.
A pak budeme pokračovat společně. Zpátky na hladinu.
Tam nás bude čekat zbytek týmu.
Je na dně tma?
Tak hluboko není žádná barva. Ani světlo. Nic.
Zavři oči.
-Co vidíš? -Nic.
Krásná černočerná tma.
-Měl bys jít do postele. -Ne.
Kolik je hodin? Vidíš?
Dobrou noc, cvrčku.
Hezky se vyspi.
Ahoj, tati.
O rok později
Můžu se podívat na video?
-Na jedno. -Dobře. Jedno video.
-Kdo volá? -Skryté...
-Skryté číslo. Neber to. -Jenže pak nevidím video.
Bude to jenom chvilka.
Haló?
-Paní van Zandová? -Ano, dobrý den.
Jsem rád, že jsem vás zastihl Volám z SNS Bank .
Sins Banka? Teď se nemůžu na nic dívat.
Chtěli jsme s vámi mluvit o splátkách vaší hypotéky.
-Jo, já vím. -Dobře, protože vám hrozí...
-Ano, já to chápu, pane. -Mami, já se chci dívat na video.
Paní van Zandová?
Výborně.
Chlapci a děvčata, věnujte mi chvilku pozornosti.
Tohle je Koosje. Vaše nová spolužačka.
-Ahoj, Koosje. -Výborně. Můžeš si sednout vedle Ronji.
To je ono.
Ahoj. Maluju oblohu.
Ten měsíc se mi nepovedl, ale pak ho vygumuju.
Máme ve třídě novou holku.
Jmenuje se Koosje a je super.
Jsme teď nejlepší kamarádky.
Její nejoblíbenější barva jsou červené a modré třpytky.
Sedí ve třídě vedle mě. A má hnědé vlasy.
Je stejně vysoká jako já.
Večeře!
Borisi. Borisi.
Raz, dva...
tři, čtyři, pět...
Zavři oči.
-Hotovo? -Skoro.
Pojď. Koukni do zrcadla.
-Vyčistit zuby a do postele. -Můžu jít říct dobrou noc?
Ale rychle.
Jsem v telefonní budce.
Je čas jít spát.
Boris? Nebo máma?
Potulit nebo počichat?
Dobře.
Borisi.
Přestaň.
Rychlejc! Rychlejc!
-Ahoj. -Čau.
-Dobré ráno. -Dobré.
Pojďme.
Pojď.
Obývák.
Tady, co? Hele, ranní slunce.
A tady houpačka. Přímo tady.
Čteme noviny, chystáme snídani.
Tady kuchyňská linka se starou žulovou deskou.
Najdeš ji na nějaké garážové výprodeji.
Dal by sis kávu? Když už jsme v kuchyni.
Máme kávu?
Jo.
Dvojité espresso.
Pojďme dál. Musím navrhnout ještě celý dům.
Pozor. Kočka. Spí.
-Zdravím. -Dobrý den.
-Dobrý.
-Poprvé? -Jo, no...
Nepamatujete si mě, že? Jednou jsem byla u vás v domě.
-Na sezení. -Jo, jistě.
Spojila jste se s mojí babičkou.
Pověděla jste mi o jejím prstenu. Kde ho schovala.
Krásný.
Vím, že už to neděláte, ale můj otec zemřel.
Jen chci...
Jen chci vědět, jestli je v pořádku.
Promiňte.
Přestala jsem. Úplně.
Teď dělám tohle.
Moc se omlouvám.
Pardon.
Kéž bych měla váš dar.
Navštěvovala bych ho každý den.
Kdybyste znovu začala...
-Haló? -Haló, tady taťka John.
-Bavíme se. -Takže to nemůžeme zvednout.
-Nechte vzkaz a my vám zavoláme. -Jo, přesně tak.
Páni, Johne. Tvůj hlas.
Chybíš mi, kámo.
Merel, volám samozřejmě tobě.
Tady Sjoerd. Jak se máš?
A co děti?
Už je to dlouho. Někdy bych vás rád viděl.
Slib, že zavoláš. Tak čau.
Máte tři nové...
Zprávy smazány.
Mami, můžu si jít hrát ke Koosje domů, prosím.
-Pokud to mámě Koosje nevadí. -Jasně, že to nevadí.
Dobře, broučku. Pak tě vyzvednu.
-Pá, zlatíčko. -Výborně.
Nezajdem na hranolky?
Věděls, že je v milkshaku jed na krysy?
Dám si jahodový jed. A ty?
Můžeš si dát cokoliv.
Dám si velké menu s hamburgerem a majonézou navíc.
A pak krokety, sýrové tyčinky a šest mini jarních závitků.
A ještě velkou colu.
A velký čokoládový milkshake. Rovnou dva. A karamelovou zmrzlinu.
Hotovo.
-Dám si to samé. -Úplně všechno?
Jo. Máme hlad.
Bude to 65.70 eur.
Nevěděl jsem, že mumie mají rády špagety.
-Úplně ze všeho nejvíc. -A já myslel, že se živí červy a brouky.
-Ne, milujou špagety. -To jsou mi věci.
-Jo, je to tak. -Když říkáš.
Můj táta je potápěč. Potápí se hluboko.
Tak to je hodně zajímavé.
Taky staví náš dům.
-Páni. Tak to je něco. -Je hrozně silný.
-Vážně? -To se hodí.
Zdá se, že máš super tátu.
Snažila jsem se s vámi několikrát spojit.
-Nedostala jste naše dopisy? -Ne, nedostala.
Vlastně ano, upomínku. Ale to vy mi dlužíte peníze.
Tak se na to podíváme. Dobře.
Pokud se tělo pohřešuje, musíme nejdřív prošetřit zmizení,
než vyplatíme životní pojistku.
-Ale... -Stalo se to před rokem, správně?
Paní van Zando? Spojí se s vámi správce pojistného plnění.
Smrt ve vodě
-Epilepsie? -Ne.
-Astma? -Ne.
-Problémy se srdcem nebo infarkt? -Ne, nic.
Dobrý zdravotní stav týden před expedicí?
Žádné fyzické příznaky?
-Dýchavičnost? -Ne.
-Dobře. -Dáte si ještě...
Ano, prosím.
Děkuju.
Dobře.
Jak byste popsala vaši poslední konverzaci?
No...
Normální...
Docela normální.
-Ahoj. Jak se máš? -Dobře. Jdu pozdě na rodičák.
Za chvilku jdeme dolů, tak jsem chtěl slyšet tvůj hlas.
-Myslela jsem, že je to až zítra. -Jo. Taky jsem si to myslel.
Ale zítra má být škaredě.
Pojďte dál, prosím.
Neboj. Zavolám zítra večer, až budu zpátky na pevné zemi.
Dobře.
-Užij si to. -Pusu?
-Jo, pusu. -Pusu.
Dělala jste si starosti?
Řekla jste mi: "Pokud to někdo dokáže, tak on."
Co se pokazilo??
Jo, tohle je Johnova hlasová schránka...
To je nějaký chyták? Nechápu, jaký to má smysl.
Vím, že je to nepříjemné, ale obávám se, že se musím zeptat.
Pokud vím, tak ne.
-Můžu přijít jindy, jestli chcete. -Není potřeba.
Vím, že váš manžel zemřel a vy jste už rok vdova.
Ačkoliv jeho tělo nejspíš nikdy nenajdou,
musíme najít způsob, jak ho oficiálně prohlásit za mrtvého.
Haló?
Sjoerde?
Možná to bude znít jako klišé, ale...
nejste jediná, kdo truchlí.
Nevěřím ti!
Tak dlouhou dobu.
Vy a vaše děti nakonec najdete způsob, jak se s tím vypořádat.
Ale upřímně, ta bolest tam bude vždycky. A ta ztráta.
Tahle práce mi ukázala, jak jsou lidé houževnatí.
Všechno bude v pořádku.
Skončila jste?
Můžete jít.
V klidu si tohle projděte.
Vypadnětě! Nepotřebuju vaše pitomé peníze! Padejte!
Začnu pracovat.
Když tu někdo bude, berte na to ohled, ano?
Žádný velký hluk.
-Platí? -Jo. Skončilas?
Jsem kapitánka. A ty...
Vypadáš legračně.
Šourá se ke mně.
Šourá...
Starší muž.
Introvert.
Šedé vlasy.
Vidím barvy.
Tohle místo.
Všechno tu bylo dobré.
Jeho em...
vnoučata.
Vaše děti.
Je na vás pyšný.
-V pořádku? -Jo jsem.
Moc děkuju.
Tohle je pro vás.
Liška.
Hlava lišky.
John Lennon.
John Lennon, ale bez těch jeho brýlí.
John Lennon není nikdy bez brýlí.
Tváří se trochu zachmuřeně. Takhle.
A taky sova. Tady je krásná sova.
Co když se něco stane?
No to doufám. Nechci, aby to byla nuda.
Ty to chceš, aby se něco stalo.
Chceš peníze z životní pojistky, že jo?
Myslím to vážně.
Přišel bych tě navštívit do tvé bílé místnosti.
Dali bysme si spolu čaj.
Ty mi řekneš všechno o dětech a já tobě, jak mi chybíš.
Když tě tam uvidím, budu mít jistotu, že už tě nikdy neuvidím.
A to nechci.
Vážně ne.
Nic se nestane. Slibuju.
-Mami? -Ano, broučku?
-Mám otázky o trénování potápění. -Dobře.
Moc toho o tom nevím, ale co zajít do školy potápění?
Ne, myslím... Když jsi to začala znovu dělat...
Možná by sis mohla sednout do křesla a zeptat se táty.
Zlatíčko.
Moje otázky.
Jak jsi hluboko? Je tam zima a tma? Přijdeme pro tebe.
Nevím, jestli můžu. Nebo jestli to dokážu.
Promiň.
-Nejde to. -Znovu.
Ještě jsem ho nehledala.
Příliš se bojím.
-Jde o vaši sestru, že? -Moje dvojče. Byla ještě malá.
Pokusím se navázat kontakt s vaší sestrou,
ale nikdy nevím, kdo se mi ukáže.
Následuju je a řeknu vám, co vidím a cítím.
-Dáte si vodu? -Pojďme začít.
Samozřejmě.
Dobře.
Zasněná holčička.
Chce si hrát.
Je zábavná.
Tančí.
A... hudba.
Běž pryč.
Odejdi.
Možná bychom měly přestat.
-Sander Toussaint, realitní makléř. -Merel van Zandová. Pojďte dál.
-Vítejte. -Děkuju.
Dalo by se z toho udělat něco báječného.
Se starým domem se dá vždycky něco udělat.
Měl jste to vidět, když jsme se nastěhovali.
-Skvělé pro děti? -Určitě.
Oba se tu narodili. Nic jiného neznají.
Krása.
Tolik světla.
Vysoké stropy.
-Můžu? -Jistě.
Znám někoho, kdo by vám mohl předělat omítky.
Jednoduchá práce, ale zvýší to cenu domu.
Mám mu zavolat hned? Ať víme, na čem jsme?
Ano.
Jo, čau, tady Sander. Měl bys na mě chvilku čas?
Je tu Johnny. Jo, Johnny.
Ou, miláčku.
Ou, Johnny.
-V pořádku? -Ano.
-Nemusíte se rozhodnout hned. -Ne, chceme odejít. Rozhodně.
-Sjoerde. -Ahoj, Ronjo. Čau.
Ahoj, Borisi. Rád tě vidím.
Počkej, pozdravím se s mámou.
Máš hlad?
Taky máš tlak vzduchu jeden bar.
Takže dohromady na tělo působí tlak tři a půl baru.
Výborně. Vážně dobrý.
A znáš tlak ve 200 metrech?
-Dvacet? -Blízko. 21 barů.
-Pomůžu ti. -Není potřeba.
Vy dva musíte přestat růst.
-Schovku. -Možná pozdějc.
Počítej do deseti.
Mami, běž se schovat.
Tak fajn.
Jedna.
Dva.
Tři.
Čtyři.
Pět.
Šest.
Deset. Už jdu!
Merel?
Haló?
-Táta je doma. -Tati?
Tati?
-Tati? -Tati?!
Johne?
Tati? Tati?
Běž hledat.
-Je tady? -Zkus.
Baf!
Ve skříni.
Tati?
Jste tady?
Baf! Dostal jsem tě.
-Naše tajemství, dobře? -Jo.
Haló?
Chytni ji tady vepředu. Zvedni ji.
A jak půjdeš dolů, nechej ruku sjet takhle dolů.
Dobře? Rozkroč nohy.
Nohy doširoka.
Jo! To je ono. Jednou ranou.
Chceš zkusit tohle?
Sjoerde?
Kdy myslíš, že ho vytáhneš?
Vytáhnu?
Vytáhneš tátu, že?
Měl jsem toho teď moc.
Jižní Amerika, Mexiko, Indonésie.
Ani jsem neměl čas přijet vás navštívit.
Ale zkusíš to, že?
Víš...
občas říkáme to, co si zoufale přejeme,
ale prostě to nejde.
Víš, jak to myslím?
Mám teď zase já?
Jak to zvládají?
Jo, docela dobře.
Zvládají to.
A ty?
Jo.
Díky za optání.
Je fajn tady zase být.
V Johnově srdeční tepně.
Chystám se prodat dům.
Fakt?
A proč?
Hrozně moc starostí s hypotékou a daněma.
Hrůza.
Tak to prostě v životě chodí.
Viníš mě?
Přestalas mi zvedat telefony.
-Sjoerde... -Vím, co si myslíš.
Dokonce to sám navrhl.
Řekl:
"Nemyslíš, že je čas, abys šel jednou první?"
-A... -Určitě ti odpustil, Sjoerde.
Řekl to?
-Mluvíš s ním často? -Ne, Sjoerde.
Ne? Nevěřím ti.
-Ne? -Ne. Proč by ses s ním nespojila?
Možná to není tak snadné.
Merel...
Zkoušeli to na něj? Musel to zjistit.
Ale zapomněl na jedno pravidlo, nikdy se neohlížet.
Koutkem oka zahlédl, jak mizí do podsvětí.
Chudák Orfeus. Už ji nikdy neuvidí.
Je mi ho líto. Tobě ne?
Neměl se ohlížet, že jo?
A teď už spát, cvrčku.
-Mám tě rád. -A já tebe.
Dobrou noc.
-Můžeš nás dnes zavézt do školy? -Pokud to nebude vadit mámě?
-Co si dáš? -Slaninovou palačinku.
-Slaninu. Ještě něco? -Ale musí být ve tvaru srdíčka.
Jinak to není ono.
-Tady jsou talíře. -Moc děkuju.
Můj táta mi dává peníze.
Zeptám se ho. Jestli to neva.
Osmdesát čtyři, osmdesát pět,
osmdesát šest, osmdesát sedm,
osmdesát osm, osmdesát devět,
devadesát.
Řekl jsem si, že po cestě nakoupím. Mohl bych uvařit těstoviny.
Tohle je prý nejlepší, podle prodavače.
Nemohl jsem v noci spát. Přemýšlel jsem.
Pořád jenom pracuju. Ani nemám čas nic utratit.
Odteď bych rád platil hypotéku.
To vážně není nutné.
-Je to od tebe milé. -Ne, prosím.
Dovol mi to. Vážně.
Neměla bys dům prodávat.
-Můžeš to brát jako půjčku. -Ale já nechci.
Nemusíš na to být sama.
-Přinesls mléko? -Mléko?
Mléko. Ráno ho dopils. Boris nemůže jít spát bez sklenice mléka.
Promiň, to jsem nevěděl.
-Cos mi to udělal s mým autem? -Co myslíš?
-Kufr se neotvírá. -Otvírá. Stiskni tlačítko.
Pořád se sám otvíral. Boris říkal, že z toho šílíš, tak jsem to spravil.
To je naše věc.
Možná bys měl už jít.
Jasně.
-Já jen... -Ne, dobrý.
Sladkosti. Z cukrárny. A pak jsme si chvíli hrály.
Tati?
Dáš mi kapesné?
Kde?
Ve skříňce.
Můžu?
Nevadí ti to?
Kde jsi?
Ve vodě?
Pardon, pouze karty.
-Ano, ale už jsem v řadě. -Merel, tady. Vezmi si moji.
-To nemůžu. -Jo, můžeš. V pohodě.
Pořád se spolu něčemu smějí. Je to k popukání.
-Ronja k vám domů chodí moc ráda. -Jo. Pořád mluví o svém tátovi.
-Jakže se jmenuje? -John.
Měli byste s Johnem někdy přijít k nám na drink.
Moc lidí v sousedství neznáme.
-Jo. -Máte volno ve středu?
-No, John... -Jasně. Potápí se v Jižní Africe, že?
Kdy se vrátí?
To nevím přesně.
Tak ještě uvidíme. Měj se.
Pá.
Tohle je na sladkosti. Táta mi je dal.
Kim říkal, že tvůj táta umřel.
Ne, je v pořádku. Jen chce jít domů.
Dobře.
Co se stalo, broučku?
Má to něco společného s tátou?
Mami, není mi dobře.
-Hm? -Není mi dobře.
Nechovej se jako malý, Borisi. Prosím.
Můžu zůstat doma?
Proč jsi nervózní? Jedem moc brzo.
Mám důležitou schůzku.
Jakou schůzku?
S klientem.
S jakým klientem?
Borisi, začni už.
Šplhej, Borisi
Kam to jdeš, Borisi? Ty jsi brečel?
Hej! Přestaň!
-Začneme. -Ano.
-Vítejte. -Kde je Sander?
Makléř je uvnitř a zodpoví všechny vaše dotazy.
Ta prkna vržou. Slyšíš to?
Tahle stěna se zbourá a vznikne jeden velký...
Miluju tohle místo a ty dřevěné zárubně.
To patří k jeho kouzlu.
Omluvte mě na chvíli. Co se děje?
Rozmyslela jsem si to.
-Už ho nechci prodat. -Ale vždyť nám to tady jde skvěle.
-Chci tu zůstat. -Co kdybyste počkala venku?
-Chci zůstat. -Nemůžu ty lidi vyhodit.
Jistě, že můžete. Zůstávám! Konec!
-Omlouvám se. -Prosím.
-Madam! Všichni! -Následujte mě do přízemí.
Smůla.
-Nechte vzkaz a my vám zavoláme. -Přesně tak. Pá!
Jsem si vědomý vaší situace, ale...
-Ale nemůžu dovolit takové chování. -Ne, chápu to.
Borisi, omluvil ses?
Možná byste to měli probrat doma.
-Borisi, uvidíme se ráno. Ano? -Děkujeme.
Tak?
Co se stalo?
Řekni mi, co se stalo, Borisi.
Zatraceně! Už toho tvého chování začínám mít dost.
Hodláš mě ignorovat už navždycky?
Fajn. Jak chceš.
Kde jsou moje peníze?
No?
Jaké peníze?
Pokud jsi tak hrozně dospělý, tak mi řekni, co provádíš?
-Já? -Samé tajnosti!
To ty prodáváš dům.
Co?
-Nemáš tušení, co se vůbec děje. -Ani ses nezeptala.
-Já nechci bydlet jinde. -A dost!
Všechno dělám pro vás a mám z toho hovno!
-Krávo! -Jaks mi to řekl?
-Kéž bys umřela. -Borisi!
Sakra!
Borisi!
Zatraceně!
Bor...
-Zvedni to. -Chci zavolat tátovi.
-O té telefonní budce si musíme promluvit. -Proč?
Protože je táta mrtvý.
-Zůstaň uvnitř. -Chci zavolat tátovi.
Řekla jsem ne. Běž najít bratra.
Borisi, slez odtamtud!
Borisi!
Mami!
Ahoj, děti.
Bude to dobrý.
Vyděsila nás.
Jste v pořádku?
Dopadne to dobře.
Budeme sledovat to zlomené žebro, abychom zabránili pneumotoraxu.
Necháme si vás tady přes noc.
Když ji necháme takhle, tak se časem zhroutí.
Jako ten strom.
-Ale já ji nechci pryč. -Já vím, broučku.
Ronjo, počkej.
Tati, budka musí pryč.
Je rozbitá. Už spolu nemůžeme mluvit.
Dobře.
Borisi?
Chce s tebou mluvit.
Pojď.
Zkouška. Haló?
Zkoušek. Tady Boris. Haló? Raz, dva, tři.
Zkouška.
Tati?
Chybíš mi.
Ještě pro tebe nemůžu, ale trénuju.
Nebo bys možná radši zůstal dole.
Mně to nevadí.
Ahoj, tati...
Sakra.
Jsi pryč.
Je to tak těžké, ty mizero.
Sbohem, miláčku.
Tak pojď.
Čiči, čiči.