Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bună, maimuţico!
- Ce e asta? - O camionetă, evident.
Nu, cealaltă chestie.
E un telefon mobil mai vechi. Nu e grozav?
Trebuia să bagi o monedă aici. Vezi?
Scrie "telefon" pe ea.
Unde este mama?
Mama.
- Poţi să ţii astea? - Ţin eu sfoara.
Văd un băieţel timid.
Un frigider.
Magneţi.
Un desen.
E desenul lui.
Mă bucur să văd că e încă acolo.
- Ia-o uşor azi, bine? - Da. Nu am nimic planificat.
A fost foarte agreabil.
- Bună! Ce crezi? - Ai luat vopseaua aia?
E frumoasă? Sau e frumoasă?
O cabină veche de telefon.
Familia Van Zand. Bună dimineaţa! Cu ce pot să vă ajut?
Nişte cizme vezi de cauciuc?
- Pot să vorbesc şi eu? - Pantaloni roz cu dungi?
- Nu. Nu ştiu pe cine căutaţi. - Pe mine!
Bună, telefonule! Alo? Alo?
- Ţi-ai făcut bagajele? - O să le fac imediat.
Mereu laşi totul pentru ultimul moment.
Ai promis că te uiţi să vezi ce are portbagajul.
- Mă ocup când mă întorc. - Da, sigură.
Eşti adorabilă când eşti morocănoasă.
Cinci, patru...
- Secretul este... - Să rămâi calm când eşti sub apă.
Orice s-ar întâmpla.
Când ne întoarcem de la Boesmansgat, vom continua antrenamentele în lac.
E pentru tine.
Vorbeşti serios?
Ştii unde este Boesmansgat?
În Africa de Sud, nu?
Da, e într-un loc numit Karoo.
Este un loc imens, pustiu şi trist.
Dar dedesubt se ascunde ceva.
Înconjurată de câţiva copaci, undeva e o baltă noroioasă.
De parcă ar fi plouat.
Acea baltă este intrarea în una dintre cele mai adânci grote scufundate.
Boesmansgat.
Are 282,6 metri adâncime. O presiune de 30 de bari.
Ceasul ăsta nu va rezista la acea adâncime.
Sunt mai mulţi oameni care au ajuns pe Lună decât pe fundul Boesmansgat.
Eu şi Sjoerd abia încăpem, cu tot cu echipament.
Vom coborî foarte încet.
Pas cu pas.
Metru cu metru. Încet, până ajungem la fund.
Este cel mai apropiat punct de centrul Pământului.
O să ne ia 13 minute să ajungem la fund.
Avem doar 5 minute să ne facem treaba. Nicio clipă în plus.
Apoi începe lunga călătorie până la suprafaţă.
12 ore.
O urcare de 12 ore.
La o adâncime de 150 de metri, Sjoerd mă aşteaptă pentru un control.
Ne vom continua călătoria împreună. Până la suprafaţă.
Unde ne aşteaptă echipa noastră.
Este întuneric pe fundul grotei?
La o asemenea adâncime nu există culoare. Nici lumină.
Închide ochii!
- Ce vezi? - Nimic.
E un întuneric minunat.
- Cred că trebuie să mergi la culcare. - Nu.
Cât e ceasul? Vezi?
Nopate bună, maimuţică!
Somn uşor!
Pa, tati!
NARCOZĂ
UN AN MAI TÂRZIU
Pot să mă uit la un videoclip?
- Doar un videoclip. - Bine. Doar unul.
- Cine sună? - Anon...
- Anonim. Nu răspunde! - Dar aşa nu pot să mă uit la clip.
O să dureze doar puţin.
Alo?
- Doamna Van Zand? - Da. Bună dimineaţa!
Mă bucur că aţi răspuns Vă sun din partea Bănci SNS.
Banca Sens? Acum nu mai pot să văd clipul.
Voiam să vorbim cu dumneavoastră despre ratele pentru ipotecă.
- Da, ştiu... - În regulă. Sunteţi în risc...
- Înţeleg, domnule. - Mamă, vreau să mă uit la videoclip.
Doamnă Van Zand?
Excelent.
Băieţi şi fete, vă rog să fiţi atenţi la mine!
Ea este noua voartă colegă, Koosje.
- Bună, Koosje! - Bine! Poţi sta lângă Ronja!
Aşa!
- Bună! - Eu desenez cerul.
Luna nu arată grozav, dar o să o şterg mai târziu.
Noi avem o fată nouă în clasă.
O cheamă Koosje şi e foarte drăguţă.
Acum suntem cele mai bune prietene.
Culoarea ei preferată este roşu, dar îi place şi albastrul cu sclipici.
Acum stă cu mine în bancă. Are părul lung şi castaniu.
E la fel de înaltă ca mine.
Cina e gata!
Boris! Boris!
Unu, doi...
trei, patru, cinci...
Închide ochii!
- Gata? - Încă puţin. Gata.
Vino să vezi! Uită-te în oglindă!
- Spală-te pe dinţi şi fugi în pat. - Pot să spun noapte bună?
Fă-o repede!
Sun în cabina telefonică.
E timpul să mergi la culcare.
Boris? Sau mama?
Îmbrăţişări sau pupici?
Bine.
Boris.
Încetează!
Mai repede!
- Bună! - Bună!
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
Hai să mergem!
Hai!
Sufrageria.
Aici, nu? Uite, dimineaţa bate soarele!
Putem pune un leagăn aici. Chiar aici.
Putem citi ziarul sau să pregătim micul dejun.
Dulapurile pot fi puse aici şi putem pune blaturi de granit.
Le putem găsi în talciocuri.
Vrei o cafea? În definitiv, suntem în bucătărie.
Avem cafea?
Desigur.
Un espresso dublu.
Lasă-mă să continui, trebuie să decorez întreaga casă.
Ai grijă! Pisica doarme acolo.
- Bună! - Bună ziua!
- Bună! - Bună!
- E prima oară când veniţi aici? - Ei bine...
Nu-ţi aminteşti de mine, nu-i aşa? Am venit o dată la tine acasă.
- Pentru o şedinţă. - În regulă.
Ai putut lua legătura cu bunica mea.
Mi-ai spus despre inelul ei. Locul în care l-a ascuns.
Mă bucur.
Ştiu că nu te mai ocupi cu asta, dar tatăl meu a murit.
Voiam să...
Să ştiu dacă este bine.
Îmi pare rău!
Dar nu fac asta. Deloc.
Asta e slujba mea acum.
Îmi pare rău, a fost o prostie.
Îmi pare rău.
Mi-aş fi dorit să am harul tău.
Aş fi vorbit cu el în fiecare zi.
Dacă te decizi să reiei activitatea.
- Alo? - Aici e tata John.
- Ne distrăm de minune. - Deci nu puteţi să răspundeţi.
Lăsaţi un mesaj şi vă sunăm noi înapoi.
Exact, la revedere!
John, vocea ta!
Îmi e dor de tine, prietene.
Merel! Pe tine te sun, desigur!
Sunt Sjoerd. Ce mai faci?
Ce mai fac copiii?
A trecut o vreme! Mi-ar plăcea să ne vedem.
Promiţi să o să mă suni? La revedere!
Aveţi trei noi...
Mesajele au fost şterse.
Mama, pot să mă joc acasă la Koosje? Te rog!
- Dacă mama lui Koosje e de acord. - Da, sigur că e în regulă.
Perfect, draga mea. O să vin să te iau mai târziu.
- Pa, draga mea! - Minunat!
Mergem să luăm nişte cartofi prăjiţi?
Ştiai că milkshake-urile conţin otravă de şoareci?
Eu vreau unul cu căpşuni şi otravă. Tu ce vrei?
Poţi să-ţi iei tot ce-ţi doreşti.
Vreau un hamburger mare, cu mai multă maioneză.
O porţie de crochete, o gustare cu brânză şi şase rulouri de primăvară.
Şi o cola mare.
Şi un milkshake cu ciocolată. De fapt, două.
Şi o îngheţată cu caramel.
Asta e tot.
- Şi eu vreau acelaşi lucru. - Toate?
Da. Ne este foame.
Va fi 65 de euro.
Tatăl meu este scafandru. Se duce la adâncimi mari.
Asta e ceva foarte interesant.
Şi tot el ne construieşte casa.
- Asta e ceva special. - El e foarte puternic.
- Chiar aşa? - Înseamnă că e talentat.
Pare că ai un tată grozav.
Am încercat să vă contactăm de mai multe ori.
- Aţi primit scrisorile noastre? - Nu, nu am primit.
De fapt, da. Dar, de fapt, voi îmi datoraţi mie bani.
Da, să vedem. Aşa este.
Corpul nu a fost găsit, mai întâi trebuie să investigăm dispariţia,
abia apoi puteţi încasa banii de pe asigurare.
Dar...
S-a întâmplat acum un an, corect?
Doamnă Van Zand? Veţi fi contactată de un coleg.
Moarte prin înecare.
- Epilepsie? - Nu.
Astm?
- A avut probleme cu inima? - Nu, nu a avut.
Era într-o stare bună de sănătate înainte de expediţie?
Nu avut niciun fel de simptom?
Probleme de respiraţie?
- Bine. - Vă mai aduc...
Vă rog!
Mulţumesc!
În regulă!
Cum aţi descrie ultima conversaţie cu el?
Ei bine...
Normală.
Obişnuită.
- Ce faci? - Bine. La şedinţa cu părinţii.
O să coborâm într-un minut. Voiam să-ţi aud vocea.
- Credeam că asta va fi mâine. - Aşa am crezut şi eu.
Dar condiţiile meteo nu vor fi favorabile mâine.
Vă rog, intraţi!
Nu-ţi face griji!
Te sun mâine noapte, când mă întorc la suprafaţă.
Bine!
- Distrează-te bine! - Un sărut?
- Da, un sărut! - Te sărut.
Aţi fost îngrijorată?
Mi-aţi spus aşa: "Dacă putea cineva să o facă, el era acela."
Care a fost problema?
Da! Aceasta este mesageria lui John.
Aceasta este o întrebare capcană? Nu înţeleg care e rostul discuţiei.
Ştiu că este dificil, dar trebuie să pun aceste întrebări.
Nu în ceea ce mă priveşte.
Pot să revin în altă zi, dacă doriţi.
Nu este nevoie.
Ştiu că soţul dumneavoastră a murit
şi că de un an sunteţi văduvă.
Chiar dacă, foarte probabil, corpul nu va fi niciodată găsit,
trebuie să găsim o modalitate de a-l declara oficial mort.
Alo?
Sjoerd?
Ştiu că sună ca un clişeu,dar...
Nu eşti singurul care a jelit.
Atât de mult timp.
Eventual, tu şi copiii tăi veţi putea trece peste asta.
Dar trebuie să fiu sinceră, durerea şi dorul nu vor înceta.
Harul meu mi-a arătat cât de puternici sunt oamenii.
Totul va fi bine.
Aţi terminat?
Puteţi pleca.
Vă rog să vă faceţi timp să vă uitaţi peste aceste documente.
Dispari! Nu am nevoie de banii voştri. Pleacă naibii de aici!
O să încep să lucrez din nou de acasă.
Aşa că, dacă vin oameni la noi, vă rog să aveţi grijă.
Să nu faceţi prea mult zgomot.
- Ne-am înţeles? - Ai terminat?
Eu sunt căpitanul. Şi tu eşti...
Arăţi aşa amuzant!
El trece dincolo.
Trece...
Un om în vârstă.
Introvertit.
Cu părul alb.
Văd culori.
Locul acesta...
Totul a fost bine aici.
Sunt...
Nepoţii.
Copiii tăi.
El e mândru de tine.
- Eşti bine? - Da, sigur.
Mulţumesc mult!
Asta e pentru tine.
O vulpe.
Capul unei vulpi.
John Lennon.
John Lennon, dar fără ochelari.
John Lennon nu e niciodată fără ochelari.
Pare puţin trist. Cam aşa.
E şi o bufniţă. E o bufniţă frumoasă acolo.
Dacă se întâmplă ceva?
Să sperăm că aşa va fi Nu vreau să fie plictisitor.
Vrei să se întâmple ceva. Asta este.
Vrei banii de asigurare, nu?
Vorbesc serios.
Aş veni să te vizitez în camera ta albă.
Am bea nişte ceai.
Mi-ai povesti despre copii. Eu ţi-aş spune cât îmi lipseşti.
Dacă apari acolo, voi şti sigur că nu te voi mai vedea niciodată.
Nu vreau să se întâmple aşa ceva.
Nu vreau!
Nu o să se întâmple nimic! Îţi promit.
- Mamă? - Da, scumpule?
Am nişte întrebări despre antrenamentele de scufundări.
În regulă.
Eu nu ştiu prea multe, dar am putea merge la un centru de scufundări?
Nu, voiam să spun altceva. Din moment ce faci asta din nou,
m-am gândit că ai putea să-l întrebi pe tata.
Scumpule!
Astea sunt întrebările.
"La ce adâncime eşti? E frig acolo? Vom veni noi să te luăm."
Nu ştiu dacă pot. Dacă voi fi capabilă.
Îmi pare rău.
- Nu pot. - Încearcă.
Nu am încercat niciodată să-l caut.
Îmi e prea frică.
- E vorba despre sora ta, nu? - Sora geamănă. Era micuţă.
O să încerc să o contactez pe sora ta.
Nu ştiu niciodată cine se prezintă în faţa mea.
O să urmez spiritul şi îţi voi spune ce simt şi ce văd.
- Vrei nişte apă? - Hai să începem!
Da, desigur.
În regulă.
O fată visătoare.
Vrea să se joace.
E amuzantă.
Dansează.
Aud muzică.
Pleacă!
Fugi!
Poate ar trebui să ne oprim.
Bună dimineaţa! Sander Toussaint, agent imobiliar.
Merel van Zand. Intraţi, vă rog!
- Bine aţi venit! - Mulţumesc.
Puteţi face ceva extraordinar aici.
E mereu ceva de făcut într-o casă veche.
Trebuia s-o fi văzut când ne-am mutat aici.
- E plăcut pentru copii? - Cu siguranţă.
Ai mei s-au născut aici. Nu cunosc altceva.
E frumos.
Multă lumină.
Plafoane înalte.
- Se poate? - Desigur.
Ştiu pe cineva care ar putea să vă refacă tencuiala.
E o treabă simplă, dar ar creşte valoarea casei.
Să-l sun chiar acum? Ca să ştim cum stau lucrurile.
Scumpa mea!
- Sunteţi bine? - Da.
Doamnă, nu trebuie să vă decideţi chiar acum.
Nu, chiar trebuie să ne mutăm. Asta e sigur.
- Sjoerd! - Hei, Ronja. Bună!
Bună, Boris! Mă bucur să te văd!
Lasă-mă să o salut pe mama ta.
Rămâi la masă cu noi?
Şi ai încă un bar de presiune.
Ceea ce înseamnă că resimţi o presiune totală de 3,5 bari.
Bravo! E grozav!
Ştii care e presiunea la 200 de metri?
- 20 de bari? - Pe aproape. 21 de bari.
- Te ajut şi eu. - Nu e nevoie.
Vă faceţi tot mai mari!
- Să jucăm de-a v-aţi ascunselea! - Mai târziu, bine?
Numără până la zece!
Mami, ascunde-te!
Bine.
Unu.
Doi.
Trei.
Patru.
Cinci.
Şase.
Zece. Vin să vă caut!
Merel?
E cineva?
- Tata e acasă. - Tată?
Tată?
- Tati? - Tată!
John?
Tată? Tati?
Mergeţi să-l căutaţi!
În dulap.
Eşti aici?
Bau! Te-am speriat!
- E secretul nostru, da? - Da.
Unde sunteţi?
Îl ţii aşa, în faţă. Ridică-l!
Şi când îl laşi jos, mâna alunecă uşor, aşa.
Bine? Depărtează picioarele!
Mai depărtate.
Da, aşa! Dintr-o lovitură!
Vrei să încerci cu ăsta?
Sjoerd?
Când o să-l aduci la suprafaţă?
Să-l aduc la suprafaţă?
O să-l aduci pe tata la suprafaţă, nu?
Am fost ocupat în ultima vreme.
Am fost în America de Sud, Mexic, Indonezia.
Nu am avut timp să vin să vă vizitez.
Dar o să încerci, nu-i aşa?
Ştii...
Uneori spunem lucruri care am vrea să se întâmple,
dar nu este posibil.
Înţelegi ce vreau să spun?
Preiau eu?
Cum s-au adaptat?
Destul de bine.
Ei sunt bine.
Dar tu?
Da, şi eu.
E amabil din partea ta că ai întrebat.
Mă bucur să fiu aici.
Nucleul lui John.
O să vând casa.
Da?
De ce?
Sunt multe probleme, cu ipoteca şi taxele.
Numai probleme.
Aşa e viaţa, Sjoerd.
Crezi că eu sunt vinovat?
Nu mi-ai mai răspuns la telefon.
- Sjoerd... - Ştiu la ce te gândeşti.
Şi el a sugerat asta.
Mi-a spus:
"Nu crezi că e momentul să mergi tu primul?"
- Şi... - Sunt sigură că te-a iertat, Sjoerd.
Aşa a spus el?
- Intri în contact cu el deseori? - Nu, Sjoerd. Deloc.
Nu te cred.
- Nu mă crezi? - Nu. De ce nu l-ai contacta?
Poate pentru că nu e aşa de simplu.
Merel!
I-au jucat o farsă? Trebuia să afle.
Dar a uitat regula: să nu se uite în urmă.
Şi într-o clipă, a văzut-o dispărând în neant.
Sărmanul Orfeu! Nu o va mai vedea niciodată.
Mie îmi pare rău pentru el, ţie nu?
Nu trebuia să se uite în spate, nu?
La culcare, iubito!
- Te iubesc! - Şi eu.
Noapre bună!
- Poţi să ne duci tu la şcoală? - Dacă mama voastră e de acord.
- Ce faci? - O clătită cu şuncă.
- Şuncă. Şi altceva? - Să fie în formă de inimioară.
O clătită cu şuncă, în formă de inimioară.
- Farfurille sunt aici. - Mulţumesc foarte mult.
Şi tatăl meu îmi dă bani.
O să-l întreb. Dacă este în regulă.
84, 85
86, 87
88, 89
90.
M-am gândit să fac şi cumpărături.
Poate fac nişte paste în seara asta.
Ăsta e cel mai bun, aşa spunea tipul de la magazin.
Nu am putut să dorm azi-noapte. M-am tot gândit...
Eu nu fac altceva decât să muncesc. Nu am timp să cheltui bani.
Aş vrea să plătesc eu ipoteca de acum înainte.
Chiar nu este necesar.
- E foarte amabil din partea ta... - Te rog!
Lasă-mă să fac eu asta! Vorbesc serios!
Nu ar trebui să vinzi casa.
- Consideră că e un imprumut! - Nu vreau!
Dar nu trebuie să faci asta singură!
- Ai luat lapte? - Lapte?
Lapte. L-ai consumat azi-dimineaţă. Boris nu doarme fără să bea lapte.
Îmi pare rău, nu am ştiut!
- Ce i-ai făcut maşinii mele? - La ce te referi?
- Portbagajul nu se deschide. - Ba da, apasă butonul.
Se tot deschidea singur. Boris a zis că te enerva, l-am reparat.
Astea sunt treburile noastre.
Poate ar trebui să pleci chiar acum.
Desigur.
- Eu doar... - E în regulă.
Dulciuri. De la cofetărie. Apoi ne-am jucat puţin.
Tati?
Îmi dai şi mie bani de alocaţie?
Unde?
În dulap?
Pot să iau?
Îmi dai tu voie?
Unde eşti?
În apă?
Îmi pare rău! Se plăteşte doar cu cardul!
- Da. Dar am stat deja la coadă. - Merel! Ia-l pe ăsta!
- Nu aş putea! - Sigur că poţi! Nu-ţi face griji!
Mereu se distrează împreună. E foarte amuzant!
- Lui Ronja îi place să vină la voi. - Mereu vorbeşte despre tatăl ei.
- Cum îl cheamă pe el? - John.
Tu şi John ar trebui să treceţi pe la noi.
Am putea să stăm de vorbă la un pahar.
Nu cunoaştem mulţi oameni aici, în cartier.
- Sigur. - Sunteţi liberi miercuri?
- Ei bine, John... - E plecat pentru scufundări, nu?
În Africa de Sud, nu? Când se întoarce?
Nu sunt sigură.
O să vedem noi. La revedere!
Pa!
Ăştia sunt pentru dulciuri. Tati mi i-a dat.
Kim mi-a spus că tatăl tău a murit.
Nu. E în regulă. Vrea doar să vină acasă.
Bine.
Ce s-a întâmplat, scumpo?
E ceva legat de tata?
Mama, nu mă simt bine.
- Poftim? - Nu mă simt bine.
Nu te purta ca un bebeluş, Boris. Te rog!
Pot să rămân acasă?
De ce eşti aşa stresată? E foarte devreme.
Am o întâlnire importantă.
Ce fel de întâlnire importantă?
Cu un client.
Ce fel de client?
Boris, mişcă-te!
Haide, Boris!
Unde te duci, Boris? Ai plâns?
Încetaţi imediat!
- Suntem gata să începem. - Bine.
- Bună, bine ai venit! - Unde este Sander?
Agentul este înăuntru, va răspunde tuturor întrebărilor tale.
Parchetul scârţâie. Ai auzit şi tu?
Zidul ăsta poate fi dărâmat, ca să faci o singură cameră mare.
Îmi place casa.
-Şi ramele de lemn. - E parte din farmec.
Scuzaţi-mă o clipă! Ce se întâmplă?
M-am răzgândit.
- Nu mai vreau să vând. - Dar totul merge foarte bine.
- Vreau să rămân aici. - De ce nu aşteptaţi afară?
- Vreau să rămân aici. - Nu pot să dau oamenii afară.
Sigur că puteţi. Eu rămân aici. Am terminat povestea!
- Îmi cer scuze! - Vă rog!
- Doamnă! Toată lumea! - Vă rog să veniţi cu mine!
Ce păcat!
Ghinion!
Lăsaţi-ne un mesaj, o să vă sunăm noi înapoi.
Aşa este, pa!
Sunt conştient de situaţie, dar...
- Nu putem tolera un aşa comportament. - Nu, înţeleg.
Ţi-ai cerut iertare, Boris?
Poate ar fi mai bine să discutaţi acasă.
- Ne vedem mâine, Boris. - Mulţumesc.
Ei bine...
Ce s-a întâmplat?
Spune-mi ce s-a întâmplat, Boris.
La naiba! M-am săturat de comportamentul tău! Serios!
O să mă ignori pentru totdeauna?
Bine. Cum vrei tu.
Unde sunt banii mei?
Deci?
Ce bani?
Dacă eşti aşa un băiat mare, spune-mi ce tot pui la cale.
- Eu? - Te tot ascunzi de mine.
Tu eşti cea care ne vinde casa.
Poftim?
- Tu nu ştii ce se întâmplă. - Fără măcar să ne întrebi.
- Eu nu vreau să locuiesc în altă parte. - Încetează!
Eu fac totul pentru tine şi tu mă tratezi mizerabil.
- Căţea! - Ce ai spus?
- Mai bine mureai tu. - Boris!
La naiba!
Boris!
La naiba!
Bor!
- Răspunde! - Vreau să-l sun pe tati.
- Va trebui să vorbim despre cabina aia. - De ce?
Pentru că tata a murit.
- Rămâi aici! - Vreau să-l sun pe tati!
Am spus nu! Caută-l pe fratele tău!
Coboară de acolo!
Îmi pare rău!
Mama!
Bună, copii!
Totul va fi bine!
Cred că v-aţi speriat!
Sunteţi bine?
Va fi în regulă, prietene!
O să ţinem sub supraveghere coasta fracturată,
ca să nu apară un pneumotorax.
O să rămâneţi aici peste noapte.
Dacă o lăsăm aşa, o să se prăbuşească.
Precum copacul.
- Nu vreau să o aruncăm. - Ştiu, iubito!
Ronja, stai!
Tati, trebuie să renunţăm la cabina telefonică.
S-a stricat. Nu o să mai putem vorbi.
Bine.
Boris?
Vrea să vorbească şi cu tine.
Vino!
Probă. Alo?
Probă. Boris la telefon. Alo? Unu, doi, trei.
Test.
Tati!
Îmi e dor de tine.
Nu pot să vin încă să te iau de acolo. Dar exersez.
Sau poate vrei să rămâi acolo.
E bine şi aşa.
La revedere, tată!
La naiba!
Ai plecat.
E atât de greu! Nenorocitule!
La revedere, scumpule!
Să mergem!
Pis, pis, pis!