Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Сънувах бягащ мъж.
Беше гол. Бягаше през високата трева.
Чух изстрели.
Някой го преследваше, но аз не знаех това.
Той падна по лице в калта.
После едно дърво започна да расте там, където мъжът изчезна.
Фикус удушвач. Много висок фикус удушвач.
Ангола 1995 г.
Напред!
Н А Й О Л А
Защо? Защо го направи?
Сърцето на бебето ме дърпа в една посока,
а неговото - в друга.
Опитах се да накарам своето сърце да продължи да бие в средата.
Но то винаги намираше начин да тръгне в неговата посока.
Една нощ не се върна.
Покръствам те, за да не забравяш, че мините са за взривове.
Ако пак застрашиш мисията ни,
ще те изгоря жива.
Яра ще ми прости.
Дизелът сигурно е стигнал до мозъка й.
Ангола 2011 г.
Дута, пусни моя рап в автобуса си. Искам хората да ме усетят.
Не мога, момиче. Шефът няма да ми разреши.
Стига, уморявам се от теб. Просто го направи.
Кобело, прибери всички вътре.
Разкарай това момиче. Трябва да тръгваме. Бързо!
Кобело, как е? Успя ли да чуеш моя звук?
Сестро, не можеш да си представиш в какво ме вкара той.
Снощи ченгетата ме хванаха. Взеха всичките ти дискове.
- Гадост. - Пребиха ме и взеха всичките пари.
Съжалявам, братле. Не исках да стане така.
Просто исках да разпространя своя звук.
Спокойно, сестро. Просто ги е страх от твоята музика.
Но нея си я бива.
Добре дошли в Ангола при проблемите.
Храним се с ирония, и знаете ли какво?
Сексът е професия, децата са престъпници,
Ден след ден се борим за оцеляване.
Не променям идеите си заради родителите си.
Пътят е пред нас. Да не гледаме назад.
Идвай, дъжд. Това трябва да приключи.
Братле, това беше много яко!
- Трябва да запишем демото сега! - Прав си, Бола.
Утре ще пуснем своя рап на хората.
По-безопасно ще е да изчакаме.
Заради Карнавала по улиците ще плъзнат ченгета.
- Може да ни хванат... - Жинга...
Мислиш, но не си сигурен, нали?
- Мисля, че съм сигурен. - Не, не, не...
Щели да плъзнат ченгета! Забрави за това, Жинга!
Яра, на никого няма да си от полза в затвора.
По-добре да съм там, отколкото да съм затворена вкъщи като баба.
Рапът е партизанска война. Пееш и бягаш.
- Пееш и пак бягаш. - Никога!
Не си чувал за Давид Зе.
Карнавалът е най-добрият ни шанс да разпространим демото си.
Ще се хвърлим в хаоса и ще го дадем на всички.
Съгласна съм с теб, Бола. Жинга, знаеш ли защо?
Защото ги е страх, че хората ще се надигнат.
Промяната започва сега, с ритъма на нашия рап, Жинга.
Яра, ти си рапърка. Не си Рамбо. Пееш и бягаш.
Така никога няма да те хванат. Ако искате това, без мен.
И по-добре. С Бола ще се справим сами.
Бола, дай бийт.
Просим за прехрана и броим стотинките.
За няколко монети поредното дете умира.
Да, ще разпространим това.
Били ли сте се рамо до рамо с другар с едно зелено и едно кафяво око?
- Той се казва Екумби. - Защо питаш?
Той ми е съпруг. Казаха, че е изчезнал по време на акция.
От една година го търся.
Някой видял ли го е?
- Какво е бойното му име? - Бойно име... Не знам.
Ако не знаеш бойното му име, как очакваш да го намериш?
И кой ти каза, че той е тук?
Той. Прати ми съобщение по ранен другар.
- Кога? - Преди осем месеца.
Трябва да питаш Стрелеца.
Той е видял повече война от всички ни, взети заедно.
Не я оставяй да се намокри.
Казвай, какъв ти е проблемът?
Бил ли си се рамо до рамо с другар със зелено и кафяво око?
Имал съм другари с всякакви очи.
Казва се Екумби. Моят съпруг. Изчезнал по време на акция.
Търся го от една година.
Тази снимка помага ли?
Ако си спомня такъв човек, ще ти кажа.
Ако ти искаше да намериш някого във войната,
какво щеше да направиш?
Щях да гледам да остана жив, Найола.
Това тук е къщата на маскираните. Никой никога не си тръгва.
Вързала си се в здрав възел. Развържи го, преди да се задушиш.
Хан, не искам да живея в страна, където тези,
които трябва да ни пазят, са агресори,
а инакомислещите не заслужават свобода на словото.
Хан, ами моите права?
Заслужавам ли наказание, че пея за реалността?
Песните ми не стигат до радио и телевизия!
Аз съм живо човешко същество!
Нова страна
Фикус удушвач, фикус удушвач,
намирам утеха в твоята сянка.
А в здравите ти корени си оставаме любовници.
Тук времето не съществува
и ние сме щастливи.
Душата все още е под сянка.
Присъствието, което подхранва Земята,
и ни помага да преживеем всяка война.
- Хубава песен. От кого я научи? - От майка си.
Пееше я често, преди баща ми да умре.
След края на войната ще бъдеш певица.
Не. Предпочитам да пиша.
- Какво да пишеш? - Разкази. Сънища. Мечти.
Хората с красиви мечти се бият по-добре.
Оръжията също убиват мечтите.
Беше операция на север,
около Сойо, в петролните полета.
Бойната ни част беше обградена след битка цяла нощ.
Някои бяха ранени.
Слънцето изгряваше. Премахваше мъглата, която ни пазеше.
Имаше един боец на име Венга.
Той свали оръжието си, съблече униформата и се усмихна.
Изглеждаше напълно луд.
Имаше красива усмивка. Побягна в джунглата.
Враговете го подгониха, а ние успяхме да избягаме.
В ума си... В главата си...
Все още виждам този поглед...
- Този Венга... Той ли е моят Екумби? - Найола...
Забрави за Екумби от снимката ти.
Ако искаш да намериш мъжа си, търси със сърцето си.
Но... Как?
Кога се случи тази история? Мислиш ли, че той е дезертирал?
На юг ли е отишъл? Или на изток? Кажи ми! Къде е той?
Назад!
Стрелец!
Вземи базуката. Хайде!
Хайде, Найола! Насочи я пред самолета.
Стреляй.
Стреляй!
Ти си фурия.
- Според теб колко е часът? - Тик-так, тик-так, тик-так...
Да имаш фиксиран вечерен час, е като да имаш въшки, бабо.
Трябва да махнеш часовете, преди да са ти изсмукали живота.
Затова този часовник ми харесва толкова.
Много пъти ти казах, че майка ти ми го даде.
Какво е станало с тениската ти?
Закачи се за пирон.
Нямам си добър мъж да ме прегръща, затова гушкам ръждив пирон.
Боже, помогни ни.
Бог си има друга работа напоследък.
Ако пак си отвориш устата,
ще те заключа в къщата, докато се вразумиш.
- Това беше калашников! - Фойерверки са. Има карнавал.
- Но какво празнуват? - Празнуват живота.
С изстрели?
- Бабо, искам да си поговорим. - Изяж си супата.
Защо накара баща ми да отиде на война?
Баща ти искаше да промени условията за нашия народ.
- Бях на негова страна. - Против майка ми.
Не трябва да режеш крилата на сокола.
Трябва да му дадеш сурово месо, за да е силен.
Суровото месо не помогна на никого от тях.
Иначе щяха да са тук, при мен.
До утре, бабо.
До утре, внучке.
Бабо...
Не вярвам родителите ти да са още живи.
Войната приключи преди осем години и дванайсет дни.
Имаха достатъчно време да намерят пътя към дома.
- Често сънувам... - И аз често сънувам майка ти.
Не сънувам майка си, а баща си.
Онзи чакал ни дебне от изгрева.
Когато умра, ще дойде да ме изяде.
Бойното име на съпруга ми е Венга.
Венга изчезна в Сойо.
Никой не изчезва просто така.
Човек или е жив, или е мъртъв, но винаги е някъде.
Тук хората изчезват много бавно.
Понякога - дори преди да умрат.
- Племеннико? - Чичо?
- Какво правиш тук? - Боря се за народа.
Боря се за родината. Ние сме децата на Ангола.
Би трябвало да учиш! Майка ти знае ли, че си тук?
Не, чичо. Не знае.
Дойдох тук, за да почета името на баща си.
- Да почетеш името на баща си ли? - Чичо, бориш се на грешната страна.
Ти откъде знаеш коя страна е грешната?
Знам, че съм на страната, за която се би баща ми,
който загина за родината.
Баща ти беше мой брат. Умря за грешната страна.
Страната на тези, които искат независимост
и единство за анголците.
- Аз искам същото! - Но си на грешната страна.
Пак ли с това?
Ще дойдеш с мен веднага.
Запази спокойствие... Какво искаш?
Да поговорим...
Да поговорим?
Говоренето не премахва глада.
Ще се обърна, ето така.
Опасност! Минно поле!
Здравейте! Ще спрем музиката за малко.
После пак ще я пуснем.
Но сега е моментът на нашата Лоте,
която ще ни почете с песен.
Госпожо, моля.
Дай ми тази торба!
Войната приключи.
Убивахме много и умирахме много.
Не останаха много, които да разкажат как беше.
Аз също страдах много.
По време на Войната за независимост португалците убиха мъжа ми.
Избягах от юга дотук.
А после, в Гражданската война,
загубих зет си...
А след него - и...
И... И дъщеря си.
Както виждаш, в живота ми има само война.
Дойдох само за вода, бабо.
Не знаех, че имаш компания. Кой е този смешник, бабо?
- Някогашен съсед. - Харесва ми маската ти на чакал.
- Това сме ние. - Да, разбирам.
Мисля, че всички трябва да носим маски,
за да покажем истинската си същност.
Аз, например, бих носила маска на медуза.
Изглеждам като направена от вода и светлина,
но ако се опиташ да ме хванеш, ще те изгоря.
Баба ми би носила маска на хиена.
Внимавай с чашата.
- Какво е станало с майка й? - Тя ме изостави.
Не е така. Изчезна по време на войната.
Все още е възможно да се върне.
Изчакайте малко. Искам да ви покажа нещо.
Моля те, просто си върви.
Ще ви кажа една голяма истина за майка си...
- Истинска като твоята маска. - Стига глупости, Яра.
- Не може така! - Ще се радваме.
"Сънувах бягащ мъж.
Беше гол. Бягаше през високата трева.
Чух изстрели...
Той падна по лице в калта, потъна и изчезна.
Валеше... Чух още изстрели...
После минаха войници.
После едно дърво започна да расте там, където мъжът изчезна.
Фикус удушвач. Много висок фикус удушвач."
Знаеш ли какво? Хубаво е, че ме слушаш.
Почти все едно сме семейство.
Това ли е краят?
Момиче, не може да стоиш там. Опасно е!
Войната приключи. Влакът ще дойде скоро.
- Тук ли работиш, чичо? - Да.
Баща ми работеше тук. Дядо ми работеше тук.
- И аз работя тук. - Закъде е влакът?
Отива там - в град Луанда.
Вятърът се променя.
Мирът идва за другите - тези, които не са били ухапани от войната.
Мир. Мир, мир, мир!
Това тук е къщата на маскираните. Никой никога не си тръгва.
Защо отиваш натам?
Релсите не водят доникъде.
Така ще стигнеш до река Окаванго - реката, която умира в пустинята.
Каква прекрасна смърт... Смърт, изпълнена с живот.
Внимавай!
Войната приключи! Влакът ще дойде скоро!
Мир, мир, мир!
"Вчера вървях в града, бременна, с натежал корем.
Хората ме гледаха със съжаление. Не искам съжаление от никого."
Кажи ми, би ли оставил двегодишната си дъщеря,
за да тръгнеш да търсиш жена си?
Може ли да погледна?
- Кой е този мъж, бабо? - Крадец!
Този боклук заплаши ли те?
Ще му покажем кой е шефът.
Яра, недей. Може да ни убие!
Спокойно, бабо. Вярвай ми.
Полицията ни търси.
Избягай през прозореца. Ще ти покажа. Ела.
Няма да стане! Дневникът на майка ми остава с мен!
Чакай, бабо...
Кой е този?
- Ти... Ти баща ми ли си? - Без глупости, Яра.
Хубаво. Вземи каквото искаш и се махай.
Яра, спри! Не прави глупости!
- Дръпни се от пътя ми, бабо! - Не, недей!
Да се махаме. Ще е най-добре за всички ни.
Мълчи, че ще те накълцам!
Бабо, отвори вратата и извикай на ченгетата да дойдат.
Ами ако търсят теб?
- Нея ли? - Мълчи!
Какво си направила, че да те търсят?
Изпях своите песни. Своята истина.
Яра, моля те, отиди в скривалището.
- Дневникът остава в тази къща. - Ще върнеш дневника, нали?
Седни на масата и свали маската.
Ако някой пита, ти си неин гост. Бабо, не го изпускай от поглед.
Ако нещо стане, ще те гоня чак до Ада.
Разпознах пръстите ти.
Позволи ми да те видя.
- Отворете! - Кой чука?
- Отворете! - Полиция!
Добър вечер. Познавате ли това момиче?
- Не. - Сигурна ли сте?
Погледнете внимателно, госпожо.
Още ли си ми ядосана?
Трябваше... Трябваше да видя Яра.
А майка си?
Яра е силна.
Изпълнена е с боен дух и с идеали.
Точно като баща си.
Момиченцето ми създаде доста проблеми.
Един ден взе единствената твоя снимка, която имах.
Взе бутилка с лак
и започна да рисува снимката.
Нарисува устни, нос, две очи и вежди.
Каза, че иска да направи майка си красива.
Без да иска, разсипа лак по снимката
и покри всичко с червено.
Защо говориш на кимбунду?
Какво не искаш да разбера?
Върни се в скривалището, момиче. Луда ли си?
Остани тук, при нас.
Дъщеря ти се нуждае от теб.
Върни се при нас. Зарежи цялото нещастие.
Никой не се връща от войната, мамо.
Отворете! Полиция! Отворете!
Ако не отворите, ще разбия вратата!
Полиция! Отворете!
Хвърли оръжието! Не мърдай!
Спокойно! Не мърдай, иначе ще стрелям!
Предупреждавам те, ще стрелям!
Ще стрелям! Ще стрелям!
Да тръгваме.
Познаваше ли онзи мъж, бабо?
Трябва да изчезна за известно време.
Ще се оправиш ли сама?
Внимание! В смъртна опасност съм! Вече ви предупредих.
Тя ще остане, а аз ще си отида.
Моята дъщеря. Гонят я злодеи.
Моята дъщеря. На прилива на нещастието.
Превод АЛЕКСАНДЪР МИШКОВ
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО