Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Am visat un bărbat care alerga.
Omul era gol,
şi alerga prin ierburile înalte.
Am auzit împuşcături,
ceva îl urmărea, dar nu am văzut ce anume.
A căzut cu faţa în noroi.
Şi apoi un copac a început să crească în locul în care omul dispăruse.
Un ficus,
un ficus foarte, foarte înalt.
Încarcă!
De ce? De ce ai făcut-o?
Inima copilului mă trăgea într-o parte,
şi a lui în cealaltă.
Am încercat să o fac pe a mea să rămână la mijloc.
Dar inima mea mereu găsea o cale de a fi de partea lui.
Şi într-o noapte, nu s-a mai întors.
Te botez ca să nu uiţi niciodată, minele sunt pentru explozii.
Dacă ne mai pui misiunea în pericol,
o să-ţi dau foc de vie.
Yara o să mă ierte.
Motorina i-a ajuns la creier.
Duta, pune muzica mea rap în autobuz!
Vreau ca oamenii să îmi simtă energia!
Nu pot, nu mă lasă şeful.
Haide, fă-o şi gata!
Cobelo, du pe toată lumea înăuntru
şi scapă de fata asta! Trebuie să plecăm. Dă-i drumul!
Cobelo, ce mai faci?
Ai auzit muzica mea?
Nu-ţi dai seama în ce belele m-ai băgat!
Ieri, m-a prins poliţia.
Au luat toate CD-urile tale.
Nu se poate!
M-au bătut şi mi-au luat toţi banii.
Îmi pare rău, frate! Nu a fost intenţia mea.
Voiam doar ca lumea să îmi audă muzica.
Nu e nicio problemă, surioară!
Lor le e teamă de muzica ta, Yara.
Dar melodiile sunt bune.
Bun venit în Angola Unde problemele sunt la tot pasul
Trăim din ironie Şi ştiţi ce înseamnă asta
Sexul este o profesie Copiii sunt infractori
Luptăm ca să suravieţuim Şi lupta e fără sfârşit
Trebuie să luptăm Să putem să depăşim problemele
Eu nu-mi schimb ideile, Ca să îmi conving părinţii.
Drumul este înaintea noastră Nu trebuie să ne uităm în urmă
Fie că plouă sau e soare Mizeria asta trebuie să se termine
Frate, a fost nebunie curată!
Trebuie să facem un demo, acum!
Ai dreptate, Bla!
Mâine mergem să luăm CD-urile tale şi o să le distribuim oamenilor.
Cred că e mai bine să aşteptăm!
Sub pretextul carnavalului,
străzile vor fi pline de poliţişti.
Ar putea să ne prindă.
Dar, Ginga,
tu doar gândeşti şi analizezi, dar nu eşti niciodată sigur, nu?
- Cred că sunt. - Nu, nu!
Străzile vor fi pline de poliţişti.
Uită de toate astea, Ginga!
Yara, nu eşti de folos nimănui, dacă mergi la închisoare.
Ginga, prefer să merg la închisoare, decât să stau închisă în casă,
ca o bunicuţă.
Rapul e un război de gherilă. Cânţi şi fugi.
- Şi iar cânţi, şi iar fugi. - Niciodată!
E clar că nu ai auzit niciodată de David Zé.
Frate, carnavalul e cea mai bună ocazie ca oamenii să audă demo-ul nostru.
Intrăm în haosul ăla, şi îl facem cunoscut peste tot.
Am încredere în tine, Bola.
Ginga, ştii de ce sunt de acord cu Bola?
Pentru că lor le este teamă că oamenii se vor răscula.
Pentru că schimbarea începe acum şi aici,
cu ritmul rap-ului nostru,Ginga.
Yara, tu cânţi muzică rap, nu eşti Rambo.
Cânţi şi fugi.
În felul ăsta, ei nu-ţi pot închide gura, înţelegi?
Dacă te bagi în chestii de astea, eu plec.
Poţi să pleci liniştit,
pentru că eu şi Bola vom continua.
Bola, dă-mi ritmul!
Trăim din cerşit Calculând costurile
Pentru o mână de monede Mai pierdem un copil
Da, ne vom face muzica auzită!
Ai luptat vreodată cu un camarad, care are un ochi verde şi unul căprui?
Îl cheamă Ekumbi.
De ce vrei să ştii asta?
E soţul meu.
Mi-au spus că e dispărut.
Îl caut de mai bine de un an.
L-a văzut cineva?
Care e numele lui de război?
- Numele de război? - Nu ştiu.
Dacă nu ştii numele de război al soţului tău,
cum vrei să-l găseşti?
Şi cine ţi-a spus că a fost aici?
El mi-a spus.
Mi-a trimis un mesaj printr-un camarad.
- Când s-a întâmplat asta? - Acum opt luni.
Ar trebui să-l întrebi pe Lunetist.
El a fost la război mai mult timp decât noi toţi la un loc.
Ai grijă să nu se ude!
Spune, care e problema ta?
Ai luptat vreodată alături de un camarad,
care avea un ochi verde şi unul căprui?
Am luptat cu camarazi care aveau ochi de toate culorile.
Numele lui este Ekumbi. Este soţul meu.
Ei îmi spun că e dispărut în luptă.
Îl caut de peste un an.
Fotografia asta ajută?
Dacă îmi amintesc de el, o să-ţi spun.
Dacă ai vrea să găseşti pe cineva, în situaţia asta de război,
ce ai face?
Aş încerca să rămân în viaţă, Nayola.
Aceasta este casa mascaţilor
şi nimeni nu iese de acolo.
Ai un nod puternic aici.
Ar fi bine să scapi de el până nu te sufocă.
Nu pot să accept Să trăiesc într-o ţară,
Unde cei care ar trebui să ne protejeze Devin agresorii noştri.
Unde oricine gândeşte diferit Nu are dreptul la liberă exprimare.
Şi drepturile mele?
Ei cred că trebuie să fiu pedepsită Pentru că îmi spun adevărul.
Melodiile mele nu ajung departe Nu sunt date la radio sau la televizor.
Sunt o fiinţă umană O creatură vie.
O ŢARĂ NOUĂ
Ficusule, ficusule
Mă regăsesc
în confortul de la umbra ta,
în rădăcinile tale ferme,
rămânem îndrăgostiţi.
Aici timpul nu există
şi noi suntem fericiţi,
sufletul trăieşte încă în umbră,
prezenţa care susţine lumea
şi ne face să supravieţuim oricărui război.
E frumos!
Cine te-a învăţat?
Am învăţat de la mama.
Cânta foarte des, înainte să moară tata.
Când se termină războiul, o să te faci cântăreaţă.
Nu.
Îmi place mai mult să scriu.
Ce să scrii?
Poveştile mele, visurile mele.
Cei cu visuri frumoase luptă cu mai multă pasiune.
Armele ucid şi visuri.
S-a întâmplat într-o operaţiune din nord,
în zona Soyo,
în regiunea unde sunt pompele de petrol.
Unitatea noastră fusese înconjurată,
după ce am luptat din greu, toată noaptea.
Unii camarazi erau răniţi.
Soarele abia răsărea
şi împrăştiase ceaţa care ne proteja.
Acolo era un luptător pe nume Venga.
El şi-a lăsat arma jos,
şi-a scos uniforma şi a zâmbit.
Arăta ca un om nebun,
dar nenorocitul ăla avea un zâmbet frumos.
A început să alerge prin junglă.
Inamicul s-a dus după el, şi noi am reuşit să scăpăm.
În mintea mea,
în capul meu...
Încă mai pot să-i văd privirea.
Acest Venga era Ekumbi al meu?
Nayola,
uită de acel Ekumbi din fotografia ta!
Dacă vrei să-ţi găseşti soţul,
caută-l cu inima!
Dar cum fac asta?
În povestea ta, ce s-a întâmplat?
Crezi că a dezertat?
S-a dus către sud? Sau poate către est?
Spune-mi, unde este?
Lasă-mă!
Lunetistule!
Ia bazooka!
Haide!
Haide, Nayola!
Îndreapt-o către avion!
Trage!
Ce fată furioasă!
Ştii cât e ceasul?
Tic-toc, tic-toc, tic-toc.
Să ai ore fixe, e ca şi cum ai avea căpuşe!
Trebuie să le identifici.
Apoi să le scoţi de pe tine până nu-ţi sug toată viaţa din tine.
De asta îmi place ceasul ăsta.
Mama ta mi l-a dat.
Ce s-a întâmplat cu tricoul tău?
L-am agăţat cu o unghie.
Nu am niciun iubit să tragă de mine, aşa că unghile mele fac asta.
Dumnezeu să ne ajute!
Dumnezeu are alte treburi în ultima vreme.
Dacă mai spui aşa ceva,
te închid în casă până te înveţi minte.
Ăsta a fost un kalaşnikov!
Sunt rachete, Mama. E carnaval.
Dar ce sărbătoresc?
Sărbătoresc viaţa.
Viaţa cu împuşcături?
Mama, vreau să vorbim despre ceva.
Haide, mănâncă-ţi supa!
De ce l-ai împins pe tata să meargă la război?
Tatăl tău voia să schimbe
condiţiile de viaţă ale oamenilor.
Eu am fost de partea lui.
Împotriva mamei.
Nu tai aripile unui şoim.
Îi dai să mănânce carne crudă, ca să îl ajuţi să devină puternic.
Carnea crudă nu a funcţionat, pentru niciunul dintre ei,
altfel ar fi fost aici cu mine.
Ne vedem mâine, Mama.
Ne vedem mâine, nepoata mea.
Mama...
Nu cred că părinţii tăi mai sunt în viaţă.
Războiul s-a terminat acum 8 ani şi 12 zile.
Au avut mult timp la dispoziţie să-şi găsească drumul spre casă.
Ştii, uneori visez foarte mult.
O visez şi pe mama ta.
Eu nu visez pe mama.
Ci pe tata.
Şacalul ne de tărcoale de la apusul soarelui.
Când o să mor, o să vină după mine.
Numele de război al soţului meu este Venga.
Venga a dispărut în regiunea Soyo.
Oamenii nu dispar pur şi simplu.
Sunt vii sau morţi, dar mereu sunt undeva.
Aici oamenii dispar foarte încet.
Uneori, chiar şi înainte să moară.
Nepoate?
Unchiule?
Ce faci aici?
Lupt pentru oamenii mei.
Lupt pentru ţara mea.
Suntem copiii Angolei.
Ar trebui să ne punem pe învăţat!
Mama ta ştie că eşti aici?
Nu, unchiule.
Nu ştie.
Am venit aici să onorez numele tatălui meu.
Să onorezi numele tatălui tău?
Eşti de partea greşită, unchiule.
Ce ştii tu despre partea greşită?
Ce ştiu eu despre partea greşită
este că este cea de care a luptat tatăl meu,
şi a murit pentru ţara lui.
Tatăl tău era fratele meu
şi a murit de partea greşită.
Partea greşită pentru cei care au luptat pentru independenţă
şi pentru unitatea poporului angolez.
Asta este şi lupta mea!
Dar este şi lupta celor care sunt de partea greşită.
Iar vorbim despre părţi?
Vii acasă cu mine, chiar acum!
Stai calm,
ce vrei?
Hai să stăm de vorbă!
Să stăm de vorbă?
Conversaţiile nu ţin de foame.
O să mă întorc cu spatele, aşa.
Bună ziua tuturor!
Să oprim muzica puţin, vom continua mai târziu.
Dar acum, un moment pentru Lotte a noastră.
Care ne va onora cu o melodie.
Doamnă, vă rog!
Dă-mi sacul ăla!
Războiul s-a terminat.
Am ucis atât de mult şi am murit atât de mult.
Nu au mai rămas mulţi care să spună cum a fost.
Şi eu am suferit foarte mult.
În războiul de independenţă,
portughezii mi-au ucis soţul.
Am fugit din sud şi am venit aici.
Şi apoi,
în războiul civil,
l-am pierdut pe ginerele meu
şi apoi,
pe...
pe fiica mea.
După cum vezi,
în viaţa mea n-a fost decât război.
Am venit să beau nişte apă, Mama.
Nu am ştiut că ai companie.
Cine e păcăliciul ăsta, Mama?
Un vecin de altădată.
Îmi place masca de şacal!
Ăştia suntem noi.
Da, te înţeleg.
Cred că toată lumea ar trebui să poarte o mască,
ca să arate cine este cu adevărat.
Eu, de exemplu,
aş purta o mască de meduză.
Pare că sunt făcută din apă şi lumină,
dar dacă încerci să mă atingi, te înţep.
Bunica ar purta o mască de hienă.
Ai grijă cu paharul.
- Ce s-a întâmplat cu mama ei? - M-a abandonat.
Nu e adevărat.
A dispărut în timpul războiului.
E posibil să se întoarcă.
Doar o clipă! Vreau să îţi arăt ceva.
Te rog, pleacă!
O să-ţi spun adevărul despre mama mea.
E la fel ca masca ta.
Ce nebunie, Yara!
Nu poţi face asta!
Ne-ar plăcea asta.
Am visat un om alergând.
Era gol şi alerga prin ierburile înalte.
Am auzit împuşcături.
A căzut cu faţa în noroi,
s-a scufundat şi a dispărut.
Afară ploua,
am auzit şi mai multe împuşcături,
apoi au trecut soldaţii.
Şi apoi a început să crească un copac,
în locul în care omul a dispărut.
Un ficus,
un ficus foarte foarte înalt.
Ştii? E bine că eşti aici.
E ca şi cum ai fi din familie.
Acesta e sfârşitul?
Hei, fată,
nu poţi să mergi pe acolo!
E periculos!
Războiul s-a terminat, trebuie să vină şi trenul.
Lucrezi aici, unchiule?
Da,
şi tatăl meu a lucrat aici,
şi bunicul meu a lucrat aici
şi aici lucrez şi eu.
Unde duce calea asta ferată?
În direcţia aia
este oraşul Luanda.
Se schimbă vântul.
Pacea vine de la ceilalţi,
de la cei care nu au fost infestaţi de război.
Pace.
Pace, pace, pace!
Aceasta este casa mascaţilor,
nimeni nu pleacă vreodată de aici!
De ce te duci încolo?
Încolo nu e nimic.
Pe acolo ajungi la Râul Okavango,
cel care moare în deşert.
Ce moarte frumoasă,
o moarte plină de viaţă.
Ai grijă!
Războiul s-a terminat,
trenul trebuie să treacă.
Pace, pace, pace, pace!
Ieri, m-am plimbat prin oraş,
mi-am târât burta de gravidă.
Oamenii se uitau la mine cu milă.
Nu vreau mila nimănui.
Spune-mi,
tu ţi-ai lăsa fiica de doi ani în urmă,
ca să te duci să-ţi cauţi soţia?
Pot să văd şi eu?
- Cine e omul ăsta, Mama? - E un hoţ!
Nebunul ăsta te-a ameninţat?
E momentul să-i arătăm cine e şeful aici.
Nu, Yara,
ar putea să ne ucidă!
- Nu-ţi face griji, Mama. - Ai încredere în mine.
Poliţia ne caută.
Ar fi mai bine să ieşi pe fereastră.
Îţi arăt eu.
Haide!
În niciun caz!
Jurnalul mamei rămâne la mine!
Stai, Mama,
cine e acest om?
Tu eşti...
eşti tatăl meu?
Ce nebunie, Yara!
În regulă.
Ia ce vrei şi pleacă!
Încetează, Yara!
Nu face nicio prostie!
Dă-te din calea mea, Mama!
Nu, nu!
Lasă-ne să plecăm!
E mai bine pentru toată lumea.
Linişte! Sau te fac bucăţi!
Mama, deschide uşa
şi strigă la poliţişti să vină repede!
Şi dacă pe tine te caută poliţia?
Pe ea?
Taci!
Ce ai făcut ca să te caute poliţia?
Am cântat muzica mea, mi-am spus adevărul.
Te rog, Yara,
du-te în ascunzătoare!
Jurnalul nu va fi scos din casa asta.
O să-i dai înapoi jurnalul, nu-i aşa?
Ia loc la masă,
scoate-ţi masca
şi dacă întreabă, spune-i că eşti musafirul ei.
Stai cu ochii pe el, Mama!
Dacă se întâmplă ceva,
o să te caut şi în iad.
Te recunosc după degete.
Lasă-mă să te văd!
Deschideţi uşa!
Cine este?
Deschideţi! E poliţia.
Bună seara!
O ştiţi pe fata asta de aici, din cartier?
Nu.
Sunteţi sigură?
Uitaţi-vă cu atenţie, doamnă!
Încă eşti supărată pe mine?
Aveam nevoie... Aveam nevoie să o văd pe Yara.
Şi pe mama ta?
Yara e puternică.
Gata să lupte,
plină de idealuri.
Ca tatăl ei.
Fetiţa asta mi-a făcut multe necazuri.
Într-o zi a luat fotografia ta,
singura pe care o aveam.
A luat o cutie de vopsea
şi a dat cu ea pe fotografie.
A vopsit buzele, nasul, ochii şi sprâncenele.
A spus că voia să o facă pe mama ei şi mai frumoasă.
Din greşeală, a vărsat vopseaua pe fotografie
şi s-a făcut toată roşie.
De ce vorbeşti în dialectul Kimbundo?
Nu vrei să nu înţeleg şi eu?
Du-te înapoi în ascunzătoare, fată!
Eşti nebună?
Stai aici cu noi!
Fiica ta are nevoie de tine.
Întoarce-te la noi,
uită de toate astea!
Nimeni nu se întoarce de la război, Mama.
Deschideţi! Poliţia!
Deschideţi!
O să spargem uşa!
Aţi face bine să deschideţi!
Poliţia, deschideţi!
Lasă arma jos! Stai pe loc!
Linişteşte-te! Nu te mişca!
Nu te mişca sau trag!
Te avertizez! O să trag!
O să trag!
Să mergem!
Îl ştiai pe acel om, Mama?
Trebuie să dispar o vreme.
O să fii bine pe cont propriu?
Atenţie! Sunt în pericol de moarte
Te-am avertizat deja
Ea va rămâne aici
şi eu voi pleca
Această fiică a mea
Oamenii răi o caută
Pe această fiică a mea
Un val de necazuri