Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Minäpä selitän.
Ystäväni…
Tai sanotaan "entinen ystävä". Hän on taiteilija.
Ja ystävyytemme teema on maailmasta vieraantuminen.
Joten kirjoitin tämän esityksen siitä tunteesta.
Lähetin käsikirjoituksen ystävälleni ja kysyin, tekisikö hän minulle taustan.
Hän suostui. Kaksi päivää sitten hän lähetti tämän.
Vieraantumisen sijaan mieleen tulee alakoulun puheterapeutin toimisto.
Kysyin, miten nuo osat pitäisi järjestää. "Kyllä sinä sen hoksaat."
Joten minä juttelen teille -
koko illan, mutta…
Joudun myös syventymään siihen, että tavoittaisin taiteilijan näkemyksen.
Eihän tämän pitäisi yllättää. Sujuuko teidän elämänne muka juohevasti?
Leijutteko vain tapahtumasta toiseen hyvillä mielin? Minä en ainakaan.
Vuorovaikutustilanteeni muistuttavat roskien pois heittämistä.
Astiassa on omat reiät sekajätteelle, kierrätettäville ja biojätteelle.
Yritän parhaani, mutta jälkikäteen tuntuu, että pieleen meni.
Siltä minusta enimmäkseen tuntuu.
Elän elämääni tuntien, että mokasin ja että joudun sen vuoksi ongelmiin.
Pelkään, että viimeinen ajatukseni -
kuolinvuoteellani on: "Onko tuo hoitaja vihainen minulle?"
Nämä ovat elämäni alueita, jotka saavat tuntemaan, että minussa on jokin vialla.
Jotkut ovat tärkeämpiä kuin toiset.
Otetaan aluksi helppo. Aloitetaan koirista.
Minulla ei ollut lapsena lemmikkejä.
Katselen videoita koirista. Koirat ovat hauskoja ja rakastavia.
Kun sotilas palaa kotiin, sekä koira että hän sekoavat.
Koira hässii hänen naamaansa. Tuumin, että pitäisi hankkia koira.
Niinpä hankin pitbullin nimeltä Keith.
Kaikki sanoivat, että Keithistä tulisi paras ystäväni.
Sanotaanko, että siitä tuli ehkä yhdeksänneksi paras ystäväni.
Tulemme toimeen,
mutta se asia, mikä yleensä avautuu ihmisen ja eläimen välillä,
ei koskaan avautunut.
Sitten tuumin, että enkö ymmärrä ihmisen ja koiran välistä suhdetta,
vai olenko ainoa, joka ymmärtää sen?
Kaikki kysyvät: "Pelastitko sen?"
Kaikkihan ne on pelastettu.
Eivät koirat pärjää hienosti omillaan.
En ole kuullut tällaista: "Mistä sait koirasi?"
"Menin pankkiin, ja koira oli sen johtaja.
Nyt se on kokopäiväinen labradoodlemme."
En saisi sanoa pelastaneeni sen. Tykkäämme taputtaa itseämme olalle.
"Pelastimme ja adoptoimme sen." Ettepäs.
Kerron, miten kaikille koirille kävi.
Koira syntyi pentueeseen, siepattiin ja annettiin sinulle.
"Ei, Neal. Et ymmärrä. Olen koirani äiti."
Niinkö? Tiedätkö, kuka muukin oli? Sen koiran emo.
Puhumme koirille kuin vauvoille. Eivät ne ole vauvojamme.
Ne ovat vankejamme, eikö?
Mutta lepertelemme niille. "Oletko nätti tyttö?"
Kun madaltaa ääntä, huomaa olevansa hirviö. "Oletko nätti tyttö?
Voimme mennä ulos, mutta laitan ketjun kaulaasi.
Tee temppu, niin annan pienen suupalan.
Olet paras ystäväni."
Yritämme tehdä suhdetta kaunistelevia leffoja, kuten Marley & Me.
Mitä koira näkee siinä leffassa? Takenin, mutta Liam Neesonia ei kuulu.
Uskon, että se on minun syytäni. Minussa on jotain vialla.
Etsin vastausta koirakirjoista…
Onko tämä HLBT-vitsiäni varten? Vai olenko hänestä autismin kirjolla?
Nekin ryhmät, joihin minun voisi luulla kuuluvan,
tuntuvat minulle vierailta. Kuten liberaalit.
Selvästi liberaali.
Katsokaa minua. Luuviulu.
Näytän parrakkaalta Rachel Maddow'lta.
Mutten tunne kuuluvani ryhmään,
koska liberaalit ovat epäystävällisimpiä. Republikaaneilla on mahtavaa.
Kourivat pillua ja ammuskelevat kuin Westworldissa.
He saavat olla ahneita.
Republikaanit välittävät vain itsestään, perheistään ja rikkaista.
Liberaalien on välitettävä kaikista. Ei sikiöistä, mutta kaikista muista. Eikö?
Vitut sikiöistä. Kuka on samaa mieltä?
Potkaisen sikiötä kadulla, jos näen sellaisen.
Liberaalin ongelma on se, ettei ole koskaan kyllin liberaali.
Republikaanien porukkaan pääsee, kun vain sanoo olevansa republikaani.
Jos sanot liberaaliryhmälle olevasi liberaali, he vastaavat:
"Katsotaan nyt."
Liberaali voi uskoa oikeisiin asioihin, mutta on vaarallista ilmaista se väärin.
Oletteko puhuneet julkisesti transsukupuolisuudesta?
Nytkin haluatte, että välttäisin sitä.
"Älä tee niin kuin kaverisi. Jatka eteenpäin."
Juuri siitä on kyse. Se pelottaa.
Uskomme oikeisiin asioihin, mutta jos puhuu julkisesti transsukupuolisuudesta,
pelaa tavallaan Jengaa keskustelemalla.
"Pronominit. Hän, he…"
Republikaanit kysyvät: "Kutsutaanko heitä transuiksi?
Mitä tapahtui? Pelaatteko Jengaa?
Pidän Jengasta. Kootkaa torni."
Liberaalilla on paljon pieniä ongelmia. Asun Venicessä, Kaliforniassa.
Aivan. Ja Venicessä on paljon kodittomia.
Olen New Yorkista. On vaikeaa ottaa nämä kodittomat vakavasti.
Kun on työskennellyt parhaiden kanssa…
Kun palasin eräänä päivänä kotiini, sain sähköpostiviestin.
Paperilla. Sitä sanotaan kirjeeksi.
Kodittomille avattaisiin uusi yömaja. Liberaalista se oli hyvä juttu.
Se sijaitsi vastapäätä kotiani. "Voi paska."
Kuin olisin ollut visailussa Kuinka liberaali olet?
Käsikirjoitin mustan koomikon show'n.
Naapurini haluavat protestoida. Minä en aio tehdä sellaista.
Minä muutan. Mutta en aio…
En muuttanut. Yömaja avattiin. Eikä se haittaa.
Kuinka liberaali olet? olisi hauska visailu.
"Olet lentokentällä. Muslimimies pyytää vahtimaan laukkuaan rukoilunsa ajan."
Kuinka liberaali olet?
"Ohi!"
Tiedättekö, kuka henkilö on minulle ongelma liberaalina?
Kanye.
Kanye sanoi aikoinaan, ettei George Bush välitä mustista.
Konservatiivit käskivät olla hiljaa. Liberaalit antoivat jatkaa.
Kun hän kertoi pitävänsä Trumpista, liberaalit käskivät olla hiljaa.
Ihmiset ovat saaneet tarpeekseen Kanyesta. "Se jätkä on seinähullu."
Niin. Ihanko totta? Hän on räppäri.
Mistä lähtien on luotettu heidän tasapainoisuuteensa?
Miten se perustellaan? "Aikoinaan oli kaveri nimeltä Flavor Flav.
Hän kyseli: 'Tiedättekö, paljonko kello on?'
Tietenkin tiesimme. Hänellä oli valtava kello kaulassaan.
Eräs DMX poltti crackia ja haukkui ihmisiä kuin koira.
Hän äänteli… Tiesimme hänen kantansa.
Hän piti haukkunsa ja sanansa.
Eräs Eminem käsitteli albumeillaan vaimonsa murhaamista.
Nämä ovat tavallisia ihmisiä."
Tämä. Ehkä hän pitää tästä.
Aseet. Liberaalit ovat niistä kanssani eri mieltä.
Ennen kuin puhun tästä, haluan sanoa, että pelkään aseita.
Mutta niin pelkäävät poliisitkin.
Mitä meidän pitäisi oppia Uvaldesta?
Texasin Uvaldesta. Pitääkö meidän vain…
Pitääkö hyviksellä olla aina ase? Eikö sitä saa muuten loppumaan?
Kaikkialla maassa kulkee hyviksiä aseiden kanssa huudellen: "Liikkumatta!"
"Ole itse!" "Olen jo!"
Jos se on meistä kiinni, että aseväkivalta lopetetaan…
Ylinopeuskin tappaa vuosittain tuhansia ihmisiä.
Pitäisikö sekin lopettaa? Pitäisikö kaaharit kiilata tieltä?
Kun kaahari lähestyy, tuumimme:
"Autoilevan pahiksen voi pysäyttää vain autoileva hyvis."
Pulmani aseiden kanssa on se, etten täysin osta kummankaan osapuolen väitteitä.
Konservatiiveista se on perustuslaillinen oikeus.
Jos kansalaisilla on aseet, valtio tekee, mitä kansa tahtoo,
tai muuten kansa nousee valtiota vastaan.
Se oli tosi hyvä idea 1700-luvulla, mutta…
Ongelma on, että jotkut haalivat yhä aseita -
ajatellen, että he saattavat joskus joutua kohtaamaan armeijan.
He uskovat mahdollisuuksiinsa.
Ehkä he ovat oikeassa.
Siksi ehdotan, että testaamme heidän teoriaansa -
ja järjestämme yhteenoton kerran vuodessa.
Sanotaan vaikka, että 100 NRA:n jäsentä kahta armeijan sotilasta vastaan.
Fox esittäisi sen joulupäivänä.
"Hyvää joulua ja tervetuloa vuoden 2022 sotilaallisen yhteenoton pariin.
Mennäänpä kentälle tutustumaan kilpailijoihin.
Kuka olet? Millainen ase sinulla on?"
"Olen Andy Baker. Minulla on AR-15 ja kevlaria päästä varpaisiin."
"Kuinka itsevarma olet asteikolla 1-10?" "Vittu miljoona."
"Katsotaan armeijan tilannetta."
Kuvassa näkyy yksi tyyppi bunkkerissa.
"Olen ylikersantti Jeremiah Walker."
"Millaista asetta käytät?"
"Liekö tämä reilua, mutta mutta minulla on drooni.
Siinä on kahdeksan Hellfire-ohjusta ja erittäin tarkka kamera.
Kuten näytöstä näkyy, NRA:n tyypit ovat yhdessä isossa ryhmässä.
Joten aion…
Aloitimmeko jo? Selvä.
Painan tätä nappia.
Nyt he ovat vainajia."
"Siinä oli tämän vuoden sotilaallinen yhteenotto.
Ohjelman tarjoaa Whole Foods."
NRA:n tyypit tuumivat: "Voitamme ensi vuonna. Pitää vain hajaantua."
Se on konservatiivien kanta. Liberaalien kanta puolestaan on,
että Amerikan asetilastot ovat kauhistuttavia.
Siltä se tuntuu. 40 000 aseista johtuvaa kuolemaa vuodessa on kauhea luku.
Tiedättekö, mitä ei kerrota? Moniko niistä on itsemurha?
Kaksi kolmasosaa on itsemurhia. Sitä ei kerrota koskaan.
Aina kun tv:ssä kerrotaan joukkoampumisesta,
jotka ovat toki traagisia, liberaalit alkavat paasata:
"Ei tarvita mielenterveyshuoltoa, vaan järkevät aselait."
Kävisikö molemmat? Sopisiko yksi kysymys asetta myydessä?
Seulotaan masentuneet joukosta, niin kuolemat vähenevät kaksi kolmasosaa.
Ostajalta kysyttäisiin: "Ennen kuin myymme aseen,
voimmeko vilkaista selaushistoriaasi?
Olet kuunnellut Lana Del Reyta -
ja tuijottanut kuvia eksästäsi. Et saa asetta tänään,
mutta saat pussillisen sieniä ja leffan Ace Ventura – lemmikkidekkari.
Nouset jaloillesi ja puhut persposkillasi tuossa tuokiossa."
Sitten asekuolemia olisi vuosittain noin 13 000. Hirveä määrä sekin.
Mutta tiedättekö, montako ihmistä flunssa tappaa joka vuosi? 50 000.
Jos pelkäät tulevasi ammutuksi, kuinka paljon pelkäät flunssakuolemaa…
Et lainkaan.
…jaa se kolmella, niin tapaamme siellä.
Huomaatteko, kuinka ajaudun yksinäisen kusipään asemaan?
Sitä on tapahtunut kaikessa ja aina.
Joskus jopa käsken itseäni pitämään turpani kiinni.
Olen ainoa, jolta on kysytty: "Olisitko mieluummin oikeassa vai onnellinen?"
Jotain on vialla.
Toimin tässä muuten vaistojeni vastaisesti.
Annan rahaa kaikille mahdollisille liberaaliryhmille. Niin monelle…
Jopa antikapitalistiselle ryhmälle. Kuinka vitun tyhmää se on?
Ja heillä on otsaa kerjätä lahjoituksia.
"Antaisitko vielä 100 dollaria antikapitalisteille?"
"Tiedättehän, miten tienaan nämä rahat?"
Ai niin.
Ehkä mietitte: "Neal, mikset polta ruohoa? Voisit ottaa vähän rennommin."
Se ei ole tuolla siksi, että pitäisin ruohosta. En usko,
että huumeet toimivat minulla oikein.
Kuten MDMA. Eli esso tai ekstaasi, riippuen iästäsi.
Olen kokeillut sitä ehkä kahdeksan kertaa, eikä se toimi minulla.
Joidenkin aivot eivät reagoi MDMA:han. Minulla on sellaiset, ystävilläni ei.
Se on kiusallista. He hierovat toistensa nännejä, ja minä vain…
Eikä ruohokaan toimi minulla.
Onko ruohon tarkoitus tehdä ensin vainoharhaiseksi -
ja pakottaa sitten unille?
Siinä tapauksessa tuli napakymppi.
Se harmittaa, sillä elämme ruohon kulta-aikaa.
Ruoho on laillista monissa paikoissa. Täälläkin.
He tukevat komediaesityksiä, joten saan ruohopusseja ja piippuja.
Kotonani on niin paljon käyttämätöntä ruohoa,
että olen kuin mummo, jolla on sitruunapuu pihalla.
"Ottakaa tästä ruohoa."
Ruoho on siis laillista.
Taikasienet laillistettiin Denverissä, Oaklandissa ja Oregonissa.
Aivan.
Siellä on siis taikasienikauppoja.
Menet sienikauppaan ja kysyt: "Oletteko avoinna?"
"En tiedä, oletko sinä avoin?"
Huumeet eivät suututa minua. MDMA, psilosybiini ja ruoho sallittiin.
Mutta tiedättekö, mitä FDA ei todennut turvalliseksi?
Alkoholia. Turvallisuussyistä? Testattiinko viskiä muka laboratoriossa?
Sata miestä ja naista tutki sitä, merkitsi tulokset ja sanoi pomolleen:
"Teimme viskitestin.
Parin drinkin jälkeen ihmiset olivat iloisia.
Kolmannen jälkeen miehet alkoivat haastaa riitaa.
Naiset olivat tolaltaan, mutta eivät halunneet puhua siitä.
Sitten moni oksensi ja sammui. Kaikki autolla kotiin lähteneet kolaroivat."
"Kuulostaa kauhealta."
"Hulluinta on se, että he haluavat ottaa lauantaina uusiksi.
He kysyivät, hommaisimmeko DJ:n.
Ja pari israelilaiskundia haluaa mainostaa sitä."
En siis juo paljon.
Alkoholissa on syvältä se, että se saa niin paljon hyvää näkyvyyttä.
Jo lapsena kuulin: "Kun juot, todellinen minäsi tulee esiin."
Se on totta ehkä pariin drinkkiin asti.
Mutta jos kaverini on kännissä, en sano: "Siinä on aito Tony."
"Haistakaa paska!"
"Tuo on hänen Jumalan suoma olemuksensa."
Aito Tony kusee kadulle.
En siis juo enkä polta paljon.
Siitä ei pidetä.
Mutta se on hyväksi minulle. Kun kerron jollekulle bileissä, etten juo enkä polta,
hän sanoo: "Hyvä juttu sinulle." Ja lähtee pois.
Mutta alkoholi on minulle vaikea aihe, koska isäni oli alkoholisti.
Ihmiset pitävät alkoholista, ja naiset ovat ihmisiä.
Joten…
Myöntäkää pois.
Seurustelu on hankalaa, koska en halua kytätä toisen juomista,
mutta toisaalta se voi olla laukaiseva tekijä.
Joskus se ei haittaa, toisinaan se tuo trauman pintaan.
Mutta en tiedä, mitä voin pyytää.
En tiedä, mitä…
Kuka minä olen kieltämään häntä juomasta?
Yritänkö suojella itseäni? Miltä?
Negatiiviselta tunnekokemukselta? Alkoholin hajulta?
Miten vitussa en ole päässyt jo sen yli?
Joten päässäni pyörii negatiivinen kela siitä ja useimmista elämäni asioista.
Minulla on huono sisäinen monologi.
Kirjoitin sen kerran ylös, ja teki heti mieli pyyhkiä se.
Jos ystäväni saavat tietää, että joku puhuu minulle näin, he suuttuvat.
Mutta se oli vain oman pääni tekosia.
Oletteko miettineet, että teistä on väistämättä tullut sellaisia kuin olette?
Jos ette tiedä, niin olen nuorin kymmenestä lapsesta,
mikä on liikaa. Eikö vain?
Vanhempani syntyivät suuren lamakauden aikana,
ja he jatkoivat niissä tunnelmissa.
Molemmat vanhempani toivat sen energian liittoonsa.
Siihen kuului paljon kaaosta, alkoholia -
ja tiukkaa kurinpitoa. Paljon väkivaltaa.
Yksi varhaisimmista muistoistani -
on se, kun näin teini-ikäisen veljeni tappelevan isäni kanssa pihalla nyrkein.
"Tällaista elämä siis on."
Sääntöjä oli paljon ja jatkuvasti.
Niitä oli niin paljon, että äitini kirjoitti tärkeimmät ylös -
ja laittoi ne keittiön seinälle. Sellaista näkee terästehtaalla.
Ystäväni itse asiassa laittoi ne tänne. Kerron muutamista tarkemmin.
Tv-sääntöjä on monta. Se käy järkeen.
Pyykkisääntöjäkin on monta. Äitini oli pyykkihullu.
Jos jätti vaatteensa liian pitkäksi aikaa pyykkihuoneeseen, äitini takavarikoi ne.
Ne katosivat kuin punakhmerien viemänä. Niitä ei näkynyt enää koskaan.
Vaikka eräänä jouluna sisareni Anne sai avaimenperän, kynttilän -
ja laatikollisen vanhoja vaatteitaan.
"Hyvää joulua, Anne. Miksi itket?"
Paljon voileipäsääntöjä. Niitä oli varmaan teilläkin.
Meidän piti tehdä kaikki… Meitä oli liikaa.
Me kaikki emme voineet tehdä leipiä joka aamu,
joten teimme niitä kasapäin viikonloppuna -
ja laitoimme ne pakastimeen.
Kouluun lähtiessämme nappasimme yhden voileivän mukaan.
Mietitte, etteivät leivät olleet kovin tuoreita,
mutta unohdatte vielä tärkeämmän asian.
Voileivät eivät aina ehtineet sulaa ennen lounasaikaa.
Silloin nakersimme niitä reunoilta kuin rotat merirosvolaivassa.
Eli meillä oli aika lailla samanlaista kuin Gilmoren tytöissä.
YLEISET SÄÄNNÖT
Sain katolisen kasvatuksen. Onko muita?
Saavutin kaikki katoliset virstanpylväät. Kaste, ensimmäinen ehtoollinen,
konfirmaatio, ateismi. Eikö niin?
Ei pitäsi sanoa, että olen ateisti.
Sanotaan, että olen agnostinen ateismistani.
Ateistit ovat omahyväisiä ja tekopyhiä.
Ateistit sanovat: "Rukoiletko jumalaa? Typerää.
Voinko näyttää unelmakarttani?"
Tunnen valkoisia ateisteja, en montaakaan mustaa.
Muutaman kuitenkin.
Minulla on teoria, miksi heitä ei ole paljon. Tässä se tulee.
Ateismi on kuin valkoisen etuoikeuden huipentuma.
Uskonto kysyy: "Kiinnostaako kuolemanjälkeinen elämä?"
Valkoiset vastaavat: "Ei kiitos.
Kuinka paljon parempi se voisi olla?
Otan lisäravinteeni ja katson, mitä tapahtuu."
Valkoisella etuoikeudella on mennyt lujaa.
Aivan.
Valkut, valkoihoiset.
Valkuille tuli isku puun takaa 2020. He eivät osanneet odottaa lainkaan.
Eräs valkoinen nainen sanoi minulle:
"En tiennyt, että mustien ja poliisien välit ovat niin huonot."
"Et voinutkaan. Paitsi jos olet kuullut minkä tahansa biisin mustalta henkilöltä.
Mistä luulit "Fuck tha Policen" kertovan?"
"Luulin, että se kertoi vain yhdestä piiristä."
"Entä Bob Marleyn 'I Shot the Sheriff'?"
"Mutta hän ei ampunut apulaisseriffiä…"
Pidän huomaamattomasta valkoisesta etuoikeudesta. Tiedättekö sellaisen?
Monet kaupunkiemme nimet edustavat sitä.
Chicago ja Milwaukee ovat alkuperäiskansan sanoja.
Länsirannikolla on San Francisco, Los Angeles ja San Diego.
Oletko miettineet, miksi nimet ovat espanjalaisia?
Varastimme kaupungit Meksikolta emmekä edes viitsineet vaihtaa nimiä!
Se on jääkylmää valkoista etuoikeutta.
Sama kuin kaverillasi Petellä olisi pitkäaikainen tyttöystävä,
jonka varastat, viet juhliin ja sanot:
"Tunnetkin tyttöystäväni, Peten tyttöystävän.
Onko jano? Hae Peten tyttöystävälle drinkki.
Ostin sinulle kaulakorun, jossa on nimikirjaimesi: P.T."
Valkoista etuoikeutta on myös rodusta vitsailu.
Valkoista se ei hetkauta, niinhän?
Tunnen hauskoja mustia kundeja. "Valkoisilla ei ole rytmitajua."
"Kuka sitä tarvitsee, kun omistaa levy-yhtiön?"
Entä TikTok? Tehdäänkö siellä näin?
Monet valkut kysyvät minulta:
"Olen hyvä valkku. Mitä voin tehdä? Miten taistelen valkoista etuoikeutta vastaan?"
Tunnusta se. Minulle kävi hiljattain seuraavasti.
Poliisi pysäytti, kun ajoin 117 km/t viidenkympin alueella. Täpärä tilanne.
Valkoinen kyttä tarkisti rekkareitani. Otin ajokortin ja rekisteriotteen esiin.
Tuumin, että ansaitsen ihan täysin sakot tai mitä tahansa tuleekin.
Poliisi tuli takaisin ja sanoi: "Selviät varoituksella."
Sehän on ihan sairasta.
Tiedän, että värilliset ystäväni saisivat ainakin sakot.
"Pakko sanoa jotain. Älä ole tyhmä. Hän on kyttä.
Ei, nyt on aika sanoa." Ja sanoin:
"Kiitos, tämä oli valkoinen etuoikeus."
Hän vastasi: "Etuoikeus on kokonaan valkoinen." Mitä?
Rotu on toinen outo asia minulle,
koska se on vaikuttanut elämääni yllättävän paljon.
Ei yhtä paljon kuin värillisillä, mutta paljon enemmän kuin keskivertovalkulla.
Olen hyvä kirjoittamaan rotuvitsejä, mutta voinko kertoa niitä?
Jos ne päätyvät vääriin käsiin…
Kuten se vitsi rytmitajusta.
Se toimisi Ku Klux Klanin tilaisuudessa. Todellakin.
Sen kuulee.
"Kuka tarvitsee rytmitajua, kun omistaa levy-yhtiön?
Hyvää yötä. Nimeni on Jedediah."
Eikö minun pitäisi kertoa vitsejä julkisesti?
Tiedän, mitkä aikomukseni ovat,
mutta kuka niistä välittää, jos vitsit käsitetään väärin.
Aika selkeä komediaesitys, eikö?
Saarnaan pikku teatterissa rotuasioista, kun Kevin Hart on jossain areenalla:
"Menin kerran Egyptiin, ja kameli puraisi kullistani."
Minussa on jotain vikaa.
Tiedättekö mitä?
Tämä taitaa olla naisen kenkä.
Saatatte miettiä, että jos menisin naimisiin ja hankkisin lapsia,
vieraantumiseni voisi kadota.
Ehkä. En tiedä.
En ole ollut naimisissa, ei ole lapsia. Olen 48-vuotias.
Siitä ei pidetä.
Kun naimaton ja lapseton nainen ylittää tietyn iän, häntä säälitään.
Mutta miehiä aletaan epäillä.
Herättäisin naisissa enemmän luottamusta, jos olisin murhannut vaimoni.
"Hän osaa rakastaa, mutta on liian intohimoinen.
Eikä hän murhaa kahta ihmistä."
Söpöä.
Olen ollut pitkään kestäneissä suhteissa ja rakastunutkin muutaman kerran.
En vain mennyt koskaan naimisiin. En edennyt sinne saakka.
Suhteet ovat isoja riskejä, koska…
Kumppaneiden täytyy luottaa toisiinsa joka päivä.
"Sinun vuorosi. Anna mennä.
Tämä on hauskaa. Minun vuoroni."
"No niin. Otan vastaan."
"Tunnen vahvaa yhteyttä. Olemme niin onnekkaita. Tehdään se vielä."
Olen satuttanut kaatuvia ja kaatunut itse kipeästi.
Molemmat roolit ovat syvältä.
Suhteessa on uskottava toiseen ja vakuuteltava,
että molemmat tuntevat samoin.
"Minusta tuntuu samalta kuin sinusta. Meillä on yhteys."
Sitten tietyssä pisteessä toinen sanoo:
"Olen vain teeskennellyt. Meillä ei ole yhteyttä."
Sitten on analysoitava suhdetta ja selvitettävä, milloin teeskentely alkoi.
Lopulta on hyväksyttävä se,
että jotkut rakkaimmista muistoistasi ovat voineet olla huijausta.
Henkeäsalpaavaa.
Tuomitsen itseäni tämän vuoksi. "Sinussa on todellakin jotain vialla."
Koomikotkin tuomitsevat minut. Puhuin koomikkokaverin kanssa.
"Avioliitto ja lapset nostaisivat suosiotasi."
Kysyin miksi.
"Yleisö luottaisi sinuun enemmän, jos sinulla olisi vaimo ja lapsia.
Asettaisit toiset ihmiset etusijalle."
En ole tehnyt sitä koskaan virallisesti.
Minulla on koira.
"Sekö, jota et rakasta?" Haistakaa paska.
En kerro teille enää mitään.
Ymmärrän, että yleisö luottaa enemmän perheelliseen koomikkoon.
Minulla on yksi jatkokysymys.
Miten Bill Cosbyn avioliitto sujuu?
Onko Louis C.K. yhä onnellisesti naimisissa? Hulvaton äijä. Täytyy olla.
Yksi kysymys vielä. Vastatkaa rehellisesti.
John Mulaney?
Älkää nyt vitussa huokailko. Olin niissä hiton häissäkin.
Minun piti lentää maan poikki ja vuokrata auto.
"Otatko 30 taalan lisämaksulla paremman?" "Mulaneyn häissä voi törsätä."
PT Cruiserin puikoissa mietin: "Oliko tämä muka parempi?"
Ainakin Woody Allenin avioliitto kukoistaa yhä, eikö?
Näittekö dokumentin Allen v. Farrow?
Siinä todettiin aika vakuuttavasti,
että ennen kuin Allen nai tytärpuolensa Soon-Yin,
hän ahdisteli toista tytärpuoltaan.
Se on Woody Allen -elokuva, josta pidän vähiten.
Epäonnistumiseni parisuhteissa ei johdu yrittämisen puutteesta.
Olen kokeillut erilaisia lähestymistapoja,
rakkauden kieltä, kiintymystä,
ikää, rotua, painoa, työtä.
Tapailin malliakin. Kiitos.
Mallin kanssa seurustelu on kuin omistaisi rantakirpun.
Samanlaisuus johtuu siitä, että rannalla se toimii upeasti,
mutta muualla sanot: "Ei olisi pitänyt tuoda sinua tänne."
Kerron muuten täysin heterojuttuja.
Minulla ei ole käsitystä homoista. En ole ollut koskaan homo.
Tarkistan sen kerran vuodessa.
Rehellinen ihminen tekee niin.
Menen Pornhubiin ja valitsen homopätkän.
"Tapahtuuko mitään? Selvä. Jatketaan naisilla."
Vaikken ole homo, olen kohdannut paljon homofobiaa,
koska minulla on bidee.
Heterokaverini eivät voi käyttää sitä.
"Vettä ei saa ruiskuta hanuriini." Oletko huolissasi…
Jos yrität estää homouttasi välttämällä perseeseen roiskuvaa vettä…
…olet homo.
Ole reilusti homo Ratsasta posliiniponilla ja aloita uusi elämä.
Niin perusäijät ymmärtävät seksuaalisuutemme.
"Minun täytyy suojella lippua.
Niin kaikki pysyy ennallaan."
Eikä täydy. Olen 48. Lippua on jo häväisty.
Ahterissani on ollut pari sormea.
Naisen. Mitään ei tapahtunut.
Mikään ei muuttunut. En huutanut: "Identiteettini!
Kaikki, mitä luulin olevani!
Vaihtakaa Roganin tilalle Huippu- draq queen haussa."
Tiedättekö, mikä katosi ensiksi ihmissuhteistani?
Toisen arvostaminen. Sitä tapahtuu useimmissa suhteissa.
Toista ei enää arvosteta. Naiset alkavat pitää -
miehiä ajattelemattomina ja tyhminä.
Miehistä naiset ovat nirsoja ja huomionkipeitä.
Molemmat ovat oikeassa.
Naiset, olette sellaisia. Tiedättekö, miehet,
että he ovat myös valistuneita ja osaavat luoda tunneyhteyksiä,
kuten suoran katsekontaktin.
Naiset pystyvät kohottamaan tunnelmaa läsnäolollaan ja energiallaan.
Olen kiitollinen, että täällä on tänään naisia. Jollei olisi,
pelkät miehet tuijottaisivat minua pimeässä huoneessa.
Millainen tunnelma olisi?
Kuin Proud Boysilla.
Vain jätkäjoukko nahkakynsikkäissä -
ja hirveät aurinkolasit jostain syystä näin päässä.
Naiset pitävät miehiä ajattelemattomina ja tyhminä. Niin me olemmekin.
Tiedättekö, mitä muuta olemme?
Vitun hauskoja.
Me olemme tosi hauskoja.
Naiset ovat kauniisti rakentavia ja miehet hupaisan tuhoisia.
Naisten tapahtumissa on vain joukko naisia,
jotka katsovat silmiin ja juovat viiniä.
Lopulta tulee hinku häipyä sieltä.
Yleensä miehet tulevat maadoittamaan energian.
Kun olemme paikalla, yritämme aina tehdä vaikutuksen.
Ostamme teille kaikkea ja breikkaamme.
Teemme taikatemppuja ja voltteja. Maustamme tarinoitamme äänitehosteilla.
"Kun löin häntä vatsaan, hän otti konekiväärin."
En ole koskaan kuullut naisen tekevän äänitehosteita.
Voisitte kokeilla vaikka lintujen viserrystä tai kissan naukumista.
Yritämme aina saada teidät nauramaan. Annamme kavereille hauskoja lempinimiä.
"Tämä on Mike eli Jömppis-Mike.
Eli Lukutaidoton Mike."
En ole kuullut naisen sanovan: "Tämä on Sarah eli Maho-Sarah.
Alapää on niin kuiva, että sanomme häntä Saharaksi."
Minulla ei ole luontaista taitoa poikaystävänä olemiseen.
Onneksi siihen ei ole mitään pääsykoetta.
Olisin reputtanut sen taatusti.
Nainen sanoisi tulokset saatuaan: "Et päässyt läpi. Varmaan tiesitkin sen.
Pari osiota meni pieleen. Yksi niistä oli kuunteleminen.
Kysyimme, että miten toimit, jos katsot tv:tä ja tyttöystävällä on asiaa.
Silloin pitää sulkea tv ja kysyä, mitä asia koskee. Sinä vastasit,
että laitat ääntä kovemmalle.
Et voi muka puhua, koska on menossa matsin tärkeä ensimmäinen neljännes.
Konfliktinratkaisukin meni huonosti.
'Jos jokin tekosi on hänelle ongelma, miten käsittelet asian?' Vastasit:
'Mietin häneltä jonkun vastaavan teon ja sanon, että nyt olemme tasoissa.'"
Takaisin deittisovelluksiin, ystäväni.
Minussa on jotain vikaa.
Toinen asia, mihin en haluaisi suhteissa puuttua, on valtadynamiikka.
MInusta tuntuu, että miehillä oli kaikki valta noin 400 000 vuoden ajan.
Kuusi vuotta sitten naiset kysyivät: "Saammeko me?"
Ei pidä yleistää, ettei miehillä ole valtaa suhteissa.
Tarkoitin vain liberaaleja valkoisia miehiä.
Tällä historian ajanjaksolla liberaalin valkoisen miehen -
pitää osoittaa mieltä itseään vastaan. Ymmärrättekö?
Kun George Floyd -mielenosoitukset alkoivat, etsin naisten marssin kylttini.
"Minä olen ongelma!"
Osallistuin naisten marssiin. Se oli toisaalta innoittavaa,
mutta myös hauskinta, mitä olen nähnyt.
Innoittavaa oli se, että 400 000 naista,
heidän miehensä, poikaystävänsä, poikansa ja isänsä marssivat yhdessä.
Se oli uskomatonta.
Sitten näin myös hulvattoman jutun. Meillä kaikilla oli itse tehtyjä kylttejä.
Siellä oli mies, jonka kyltissä luki:
"Feministi näyttää tältä." Nuoli osoitti häneen.
Kun kävelimme vierekkäin ja katsoimme toisiamme, hän vilkaisi ylös ja…
Katsotaan, miten käy.
Monet tapailemistani naisista ovat olleet "korjaajia".
Kaksi tyttöystävääni on sanonut nenäni edessä:
"Koulutin hänet.
Opetin häntä."
Oletteko kuulleet miehiltä tuota? Ette, koska ette tunne sutenöörejä.
Naiset, opetatte asioita, joita haluatte meidän tietävän, mutta me emme.
Tyttöystäväni ei ole koskaan opettanut minua kuristamaan sutta.
Haluatte aina opettaa meille jotain tyttömäistä paskaa.
Ja sitten me myötäilemme.
Noin ääntelee mies, joka oppii turhuuksia eikä välitä pätkääkään.
"Aivan.
Pussilakana. Aivan.
Peitolla pitääkin olla oma pussi.
Kiitos, kulta."
Sitä tapahtuu kaikille miehille kaikkialla iästä, rodusta ja luokasta riippumatta.
Otetaan esimerkiksi Meghan Markle ja Harry Potter.
Oliko se hänen nimensä?
Tiedämme, miten kävi. Meghan sanoi:
"Olet prinssi, mutta perheesi on syvältä. Muutetaan Amerikkaan, jossa olet tavis."
Harry sanoi: "Aivan
Paskat pitkistä perinteistä. Kiitos, kulta."
Suhteissa on kysymys myös tuurista. Siitä ei puhu kukaan.
Etsin tämän tiedon.
Todennäköisyys on yksi kahdeksasta,
että nait jonkun, jota tapailet.
Liitolla on 50 prosentin mahdollisuus onnistua. Periaatteessa -
todennäköisyys on kuusi prosenttia, että pysyt rakkaussuhteessa -
seurustelukumppanisi kanssa, vaikka olisitte mahtavia.
Kuusi prosenttia. Se on tuuria.
Tiedän, minun on pidettävä nyt esityksessä tauko,
jotta te miehet voitte vakuuttaa treffikumppaneillene olevanne poikkeuksia.
Menette päätyyn asti. Ymmärrän.
Mutta kuusi prosenttia on tuuria, eikö?
Vaikka olisin väärässä, se on yhdeksän. Mutta se on kuusi.
Se on tuuria. Tuomitsemme toisiamme epäonnistumisista suhteissa.
Ja itseämme. Tarvitaan empatiaa.
Olemme kuin NBA-faneja heittämässä koria puolesta kentästä.
Kun fani epäonnistuu, kaikki huokaisevat.
Eivät he huuda: "Haista paska!
Mietipä, mikset osunut.
Aloita äitisuhteestasi ja jatka siitä eteenpäin."
Ja sitten vauvat.
En ole vauvoja vastaan.
Olen sikiövastainen. Tiedätte sen.
Minä vittu vihaan sikiöitä.
Kunpa sikiö tulisi haastamaan riitaa.
En ole katsonut itseäni ja ajatellut: "Tämä pitäisi jäljentää.
Uudelleen. Vauhtia."
Eräs tv-ohjelma sai varomaan lasten hankintaa. Tiedättekö iltauutiset?
Ilmastonmuutos on painajaista. Ihmisiä on jo tuplasti liikaa.
Vihaa ja erimielisyyttä on enemmän kuin koskaan.
Lapsen saaminen nyt olisi kuin kotibileet,
joiden tungoksessa ei voi liikkua, katto palaa, kellari tulvii -
ja kytät ovat tulossa. Sanot kaverillesi: "Pitäisi kutsua Brian."
Kerron naisille ensitreffeillä, etten halua lapsia. Ei kai olisi pakko.
Mutta se tuntuu mukavammalta.
Koska naisilla on outo ajoitus sen asian kanssa.
Treffikumppanini sanoi:
"Olen 40. Pitää alkaa miettiä, kenen kanssa teen lapsia."
"Alkaa miettiä?
Aikaa voi olla enää minuutteja."
Minun on kerrottava naisille ensitreffeillä, etten halua lapsia.
Siitä ei pidetä.
Sen kertominen ensitreffeillä on kuin sanoisi työhaastattelussa:
"Ihan vain tiedoksenne: en räplää tietokoneita.
Miten haluatte hoitaa tämän?"
Ehkä kyse on tuurista, ehkä ajoituksesta.
Ehkä molemmista. Tai ehkä minusta.
Ehkä minussa on jotain vikaa.
Ehkä olen liian äreä, haavoittunut tai naisvihamielinen.
Tai jotain, mistä en edes tiedä. Tiedättekö, mitä tajusin?
Ei vika ole sinussa. -Eikö?
Hyvä. Lopetetaan esitys. Hyvää yötä kaikille!
Naiset, näettekö, millaista uskoa etsin? Edes vähän.
Mieleeni juolahti hiljattain,
etten voi taata naiselle emotionaalista turvallisuutta.
Enkä ole varma, voiko hän taata sitä minulle.
Toivon, ettei niin olisi, mutta siltä minusta tuntuu.
Minulta kysytään: "Etkö tunne oloasi yksinäiseksi?"
Tunnen. Mutta kaikkein yksinäisin olen ollut ihmissuhteessa,
jossa en halunnut olla.
Ja mitä lapsiin tulee…
Vieritän syyn ilmastonmuutokselle.
Ei se ole totta. Salaisuus paljastui.
Keksin erilaisia syitä, mutta oikea syy on tunneyhteys.
En halua tilannetta, että lapsen synnyttyä en tunnekaan mitään.
Tiedämme, miten Keithin kanssa kävi.
Mikä tärkeintä, isälläni oli kymmenen lasta, eikä hän rakastanut meistä ketään.
Minussa on puolet häntä. En halua toistaa sitä.
Minulle sanotaan, että olisin hyvä isä.
Olisin hyvä sotilaskin, mutten halua merijalkaväkeen.
Minua kehotetaan kokeilemaan sitä. "Ota se askel rohkeasti."
Minä en ole se, joka ottaa riskin. Kaikki riskitekijät kohdistuvat lapseen.
Jos synnyt vanhemmalle, joka ei rakasta sinua,
pohdit koko elämäsi, mikä sinussa on vialla.
On pakko sanoa, että inhoan sitä painetta, jota niskaamme syydetään.
Todellakin inhoan. Sukupuolisia ja seksuaalisia suuntautumisia on paljon.
Suhteissa on yhä vain yksi. Kohti avioliittoa.
"Entä polyamoria?"
Silloin ei saa verovähennyksiä.
Ihmiset vaikuttuvat, kun joku kertoo naimisiinmenosta ja avioliittoluvasta.
"Avioliittolupa? Miten saitte sen?"
Lain vahvistama ies ei vakuuta minua.
Kumpi on mielekkäämpi, häkissä oleva lintu,
vai lintu, joka käy lentelemässä ja palaa takaisin,
koska viihtyy seurassasi lintuna?
Eikö niin ole parempi?
Ihmisillä on tyhmiä perusteluja.
"Jos ette avioidu, et voi nähdä häntä sairaalassa kuin vierailuaikoina."
Voin, jos annan vartijalle 40 taalaa.
Olepa siinä, lintu.
Kysyttekö aviossa olevilta, millaista se on?
Vastaukset voivat järkyttää.
Eikä vain miesten. Kun naiselta kysyy avioliitosta,
hän kuulostaa arkaa aihetta välttelevältä poliitikolta.
"Lisa, miten sinulla ja Mikella menee?" "Lapset ovat mahtavia."
Kun kysyy miehiltä, he kuulostavat siltä kuin lukisivat panttivangin viestiä.
"Mike, miten sinulla ja Lisalla menee?"
"Hei.
Olen onnellinen.
Älä minusta huolehdi.
Huolehdi itsestäsi -
ja pakanallisesta elämäntyylistäsi.
Hän on opettanut minulle paljon -
ja tehnyt minusta paremman miehen."
Vaimo tarkkailee nurkasta kuin terroristi. "Kerro hänelle pussilakanasta."
"Aivan."
Tämä on hauskaa.
On hauskaa olla ulkona, eikö?
Yksi koronapandemian hyviä puolia on toivon mukaan -
empaattisempi suhtautuminen mielenterveysjuttuihin, vai mitä?
Kaikki elivät eristyksissä.
Eivätkä ihmiset voi hyvin eristyksissä.
Meillä on vielä luolaihmisen aivot. Eristettyinä ajattelemme,
että heimo torjuu meidät.
Sitten alamme hakea itsestämme vikoja, joita ei ole olemassa, ja…
Mielenterveytemme heikkenee.
Toivon, että jatkossa suhtaudutaan empaattisesti,
jos joku sanoo olevansa masentunut tai ahdistunut.
Moni on tuntenut olevansa eristyksissä koko elämänsä.
Toinen koronan myötä tullut hyvä asia oli se,
että osasimme suhtautua työhömme rennommin.
Laskimme miekkaamme alemmas.
Jos saavutti jotain pandemian aikana, hyvä. Jos ei, hyvä sekin.
Ainoat, jotka saivat jotain aikaan pandemian aikana, olivat -
Bo Burnham…
Amazon.com ja vuoden 1998 Chicago Bulls.
He tavallaan voittivat taas.
Oli kiva ottaa rennosti, mutta heti kun maailma avautui,
vertailin taas itseäni muihin koomikoihin ja katsoin, kuka teki mitäkin -
ja paljonko lippuja myytiin. Ja olenko liian vanha TikTokiin?
Voiko tehdä huulisynkkavideoita, jos syö kolesterolilääkkeitä?
Komiikka on julkista, ja se voi olla tavallaan paljastavaa.
Kuten kerroin, tunnen monella tapaa, etten sovi tähän maailmaan.
Komiikka tuo minulle tunteen, että osaan jotain ja kuulun johonkin.
Mutta aina tulee takapakkia.
Ennen pandemian alkua Netflixillä oli juhlat.
Pudottelen nyt julkkisten nimiä, joten pyydän anteeksi.
Jutussa on niin paljon julkkiksia, etten edes sano, että DiCaprio oli siellä.
Netflix piti juhlat Netflixin pomon, Ted Sarandosin, kotona.
Hieno mies.
Astelin sisään Ted Sarandosin kotiin, ja siellä oli liuta tähtikoomikoita.
Siellä oli Burr, Aziz, Mulaney, Ali Wong,
Sarah Silverman, Wanda Sykes, Trevor Noah -
ja Borat.
Mietitte: "Aika kovia nimiä, Neal."
Dave Chappelle, Chris Rock, Kevin Hart.
Toisessa suunnassa olivat Ellen DeGeneres ja Eddie Murphy.
Mietin, etten ollut koskaan nähnyt kaikkia heitä samassa paikassa.
Ajattelin, että olen tehnyt jotain hyvin, kun olen saanut kutsun niihin juhliin.
Olin ylpeä itsestäni.
Olin sankareideni ympäröimänä. He kaikki olivat ikoneja.
Ja Ted Sarandos, joka on hieno mies…
Hän piti maljapuheen.
"On upeaa olla samassa huoneessa kaikkien koomikkoidolieni kanssa."
Chris Rock huusi: "Ja Neal Brennanin!"
Toivoin, että jonain päivänä Chrisiä nöyryytetään kaikkien kollegojensa edessä.
Se oli muuten loistava vitsi siinä tilanteessa.
Kun olisin ollut joku muu, olisin nauttinut siitä enemmän.
"Voi vittu, minä olen Neal Brennan."
Elokuvissa jonkun nolostumista voidaan tehostaa hidastuksella.
Minun hidastuksessani oli Ellen…
Ja Borat sanoi: "Minun vaimoni!"
Mutta se sai minut taas arvostelemaan itseäni.
He muut ovat luonnonlahjakkuuksia.
Dave aloitti komiikan 14-vuotiaana ja oli heti hyvä.
Eddie tiesi jo viisivuotiaana päätyvänsä televisioon.
Ellen sanoi menevänsä Tonight Show'hun jo ennen stand-up-uraansa. Kaikkea tätä.
Minä tein sen päinvastoin.
Vaihdoin käsikirjoittajasta koomikoksi kolmekymppisenä.
En ole luonnonlahjakkuus.
Minun piti harjoitella. Otin tunteja äänenkäytössä ja liikkumisessa.
Kuuntelin useita äänikirjoja karismasta. Useita.
Esitän, että se on mennyttä, mutta teen sitä nytkin. Näettekö tämän?
Olette oikeassa, tämä ei ole kello. Tämä on Pavlok.
Se antaa minulle pienen sähköiskun kolmen minuutin välein,
jotta muistan hymyillä enemmän. Sitä on jatkunut koko esityksen ajan.
Kun olen sellaisten ihmisten seurassa, alan epäillä uravalintaani.
Mitä tämä muuten edes on? Miksen voi tehdä tavallista stand-upia?
Viimeksi ajattelin, että tarvitsen kolme eri mikrofonia tasaisin välein.
Tässä olen näin, tässä näin…
Ja tässä esityksessä sanon: "Katsokaa, toin palikoita!"
Olen viettänyt viimeisimmät -
15 vuotta elämästäni koomikkona.
Muut koomikot sanovat: "Vaikutat enemmän käsikirjoittajalta."
Se on koomikoiden tapa sanoa: "Anna vitsisi minulle."
Aiemmin olin käsikirjoittaja. He sanoivat, että vaikutan enemmän koomikolta.
Se on käsikirjoittajien tapa sanoa: "Olet ärsyttävä."
"Koomikot tänne, käsikirjoittajat tänne. Neal, voit jäädä tähän keskelle -
stand-up-traumadiaesityksinesi."
Mainitsinko, että maksoin tästä?
Yksitellen -
nämä asiat ovat hallittavissa, mutta…
Kokonaisuuden hallinta on vaikeaa. Masennus johtuu siitä.
Olen kokeillut todella monia erilaisia juttuja.
Terapiaa ja lääkitystä.
Ketamiinia.
Transkraniaalista magneettistimulaatiota.
Se toimi, mutta vaikutus haihtui.
Menin Kiinaan saamaan vahvempaa versiota, joka ei ole laillinen Yhdysvalloissa.
Ei ehkä Kiinassakaan.
Sitten kokeilin 5-metoksidimetyylitryptamiinia.
Sammakosta saatavaa ainetta, joka on psykedeelien ydinpommi.
Taisin mennä siinä liian pitkälle.
Luulen, että satutin itseäni hieman.
Mutta ehkä sen ymmärtää, jos on etsimässä ihmelääkettä.
Joskus voi tulla osumia.
Mietin, miten itsensä auttaminen muuttui itsensä vahingoittamiseksi?
Olen toistellut koko illan, että minussa on jotain vialla.
Ja minussa on jotain vialla.
En ole lempeä itselleni.
En anna itselleni armoa.
Jatkan hyökkäyksiä itseäni vastaan kuin se olisi työtäni.
Olisi ihanaa lopettaa se.
Haluan uskoa, että minun tapani olla,
kuten ajatukseni, tapani,
tunteeni ja uskomukseni…
Haluaisin uskoa, etteivät ne ole vikoja.
Haluaisin uskoa, että persoonallisuuden alkemia…
Minun mieleni…
Sen täytyy riittää.
Minä pyydän. Anna sen riittää.
Tekstitys: Sami Haapasalo