Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Dați-mi voie să vă explic!
‎O prietenă…
‎O fostă prietenă de azi înainte.
‎…este artistă.
‎Tema prieteniei noastre ‎e faptul că ne simțim singuri pe lume.
‎Așa că am scris ‎acest show despre acel sentiment,
‎i-am trimis scenariul și am întrebat-o: ‎„Poți să-mi faci un fundal?”
‎„Sigur,” mi-a răspuns.
‎Apoi, acum două zile, îmi trimite asta…
‎Care spune mai degrabă ‎„logoped pentru copii” decât „alienare”.
‎Am zis: „Cum să aranjez lucrurile astea?”
‎„Te prinzi tu,” mi-a răspuns.
‎Așa că o să…
‎vorbesc cu voi…
‎toată seara, dar…
‎o să fiu preocupat ‎cu încercarea de a o mulțumi.
‎N-ar trebui să mă surprindă. ‎Viața voastră merge ca pe roate?
‎Plutiți dintr-un loc într-altul, ‎simțindu-vă bine în pielea voastră?
‎Pentru că nu e cazul meu.
‎Majoritatea interacțiunilor mele seamănă ‎cu aruncarea gunoiului în tomberoanele
‎care au găuri pentru deșeuri reziduale, ‎reciclabile și compost.
‎Îți dai silința, dar la final îți spui: ‎„Cred că am greșit.”
‎Așa mă simt în majoritatea timpului.
‎Trec prin viață ‎simțind că am dat-o în bară
‎și că o să o încurc.
‎Mă tem că ultimul meu gând pe pământ, ‎pe patul de moarte, o să fie:
‎„Asistenta aceea e supărată pe mine?” Bip!
‎Aceste zone din viața mea mă fac ‎să cred că ceva e în neregulă cu mine.
‎Unele sunt mai importante decât altele.
‎Să începem cu una minoră, cu câinii.
‎În copilăria mea, ‎n-am avut animale de companie.
‎Dar am văzut filmulețe cu câini. ‎Sunt amuzanți și iubitori.
‎Soldații se întorc din străinătate, ‎câinii o iau razna și le ling fețele.
‎Mi-am zis: „Știi ceva? ‎Ar trebui să îmi iau un câine.”
‎Așa că mi-am luat ‎un pitbull pe nume Keith.
‎Toată lumea mi-a zis: ‎„Keith va fi cel mai bun prieten al tău.”
‎Trebuie să recunosc…
‎că e poate pe locul nouă.
‎Ne înțelegem bine,
‎dar acea legătură care se formează ‎între oameni și animale....
‎nu s-a format.
‎Și mi-am zis: „Nu înțeleg eu ‎relațiile dintre oameni și câini
‎sau sunt singura persoană ‎care le înțelege?”
‎Toți îmi pun aceeași întrebare: ‎„E salvat?”
‎Da, toți sunt salvați.
‎Niciunul nu poate reuși singur.
‎N-am auzit: ‎„De unde aveți labradoodle-ul?”
‎„Am intrat la Bank of America. ‎Era managera.
‎Acum e labradoodle-ul nostru.”
‎N-ar trebui să zic că l-am salvat. ‎Lumea adoră să se laude.
‎„L-am salvat, l-am adoptat.” ‎Nu e adevărat.
‎Iată ce se întâmplă cu orice câine.
‎O cățea îl naște, ‎este răpit și vă este dat vouă.
‎„Neal, nu înțelegi. ‎Sunt mama acestui câine.”
‎Serios? Știi cine mai era asta? ‎Mama acestui câine.
‎Dacă le vorbim drăgălaș, ‎credem că sunt copii noștri.
‎Nu sunt. Sunt prizonierii noștri.
‎„Ești o fetiță frumoasă?” Îngroașă-ți ‎vocea și o să înțelegi ce monstru ești.
‎„Ești o fetiță frumoasă?
‎Ieșim la plimbare. ‎O să-ți pun un lanț de gât.
‎Fă un truc pentru mine și te răsplătesc.
‎Ești prietena mea.”
‎Facem filme în care romantizăm relația. ‎De exemplu, ‎Eu și Marley.
‎Pentru un câine, ‎Eu și Marley‎ este ‎Teroare în Paris,
‎doar că Liam Neeson nu mai apare.
‎Apropo, cred că e vina mea. ‎Ceva e în neregulă cu mine.
‎Am citit cărți ‎despre cum să iubești câinii… Nu mai…
‎Asta e pentru gluma mea LGBT? Sau a vrut ‎să-mi transmită ceva despre mine?
‎Chiar și grupurile ‎din care ai crede că simt că fac parte…
‎Nu simt că fac parte din ele. ‎De exemplu… liberalii.
‎E evident că sunt liberal.
‎Priviți-mă! Sunt slab mort.
‎Arăt ca Rachel Maddow cu barbă.
‎Dar nu simt că fac parte din grup, ‎fiindcă liberalii nu sunt prea primitori.
‎Republicanii se distrează. ‎Trag cu armele ca în ‎Westworld.
‎Republicanii pot fi lacomi. Le pasă ‎doar de ei, de familia lor și de bogați.
‎Liberalilor trebuie să le pese de toți. ‎Nu și de fetuși, dar de toți ceilalți, nu?
‎La dracu' cu fetusul! Cine e cu mine?
‎Dacă văd un fetus, ‎joc fotbal cu el pe Wilshire.
‎Marea problemă este ‎că nu poți fi niciodată destul de liberal.
‎Dacă le spui unor republicani ‎că ești republican, îți zic: „Vino!”
‎Dacă le spui unor liberali ‎că ești liberal, îți zic: „O să vedem.”
‎Ca liberal, poți să gândești ce trebuie, ‎dar ai încurcat-o dacă te exprimi greșit.
‎E înfiorător. ‎Ați dezbătut vreodată chestiuni transgen?
‎Chiar și acum vă gândiți: ‎„Să nu facem asta!
‎Nu o păți ca mine! Treci mai departe!”
‎Tocmai asta e ideea. E înfiorător.
‎Gândim ceea ce trebuie, ‎dar ați încercat vreodată…
‎A discuta chestiuni transgen în public
‎este ca a juca Jenga cu cuvinte. ‎Te străduiești să…
‎„Pronume…
‎El… Ei…”
‎Apar republicanii: „Le spunem travestiți?
‎Ce s-a întâmplat aici? Jucați Jenga?
‎Ador Jenga. Aranjați piesele!”
‎Ca liberal, ‎ai de-a face cu multe mici dileme.
‎De exemplu, ‎locuiesc în Venice, California, în LA.
‎Da. Și sunt mulți oameni fără adăpost ‎în Venice.
‎Dar eu sunt din New York, ‎așa că e greu să-i iau în serios.
‎Când ai lucrat cu cei mai buni…
‎Într-o zi, ajung acasă
‎și primisem un e-mail.
‎Din hârtie.
‎O să-l numim „o scrisoare”.
‎„O să deschidem un adăpost…”
‎Ca liberal, mi-am zis: „Grozav!”
‎„…peste drum de casa dv.” ‎Am spus: „La dracu'!”
‎Parcă eram la un concurs de televiziune, ‎Cât de liberal ești?
‎Am scris ‎Chappelle's Show.
‎Vecinii mei vor să protesteze. ‎Le-am spus: „Nu o să protestez.
‎O să mă mut. Dar nu o să…”
‎Nu, nu m-am mutat.
‎Și au deschis adăpostul. E în regulă.
‎Cât de liberal ești? ‎ar fi un concurs amuzant.
‎„Ești la aeroport și un musulman te roagă ‎să-i păzești bagajul cât se roagă.”
‎Cât de liberal ești?
‎Pas!
‎Știți cine e o dilemă liberală, ‎ca persoană?
‎Kanye.
‎La început, a spus: „Lui George Bush ‎nu-i pasă de afro-americani.”
‎Conservatorii au zis: „Taci!” ‎Liberalii au zis: „Poate vorbi.”
‎Apoi a zis că-i place mult Trump, ‎iar liberalii au zis: „Mai bine taci!”
‎Oamenii s-au cam săturat de Kanye.
‎Spun: „Tipul ăla e nebun!”
‎Da, bineînțeles.
‎E rapper.
‎Când au avut rapperii ‎stabilitate emoțională?
‎Nu zice nimeni: „Pe vremea mea, ‎era unul pe nume Flavor Flav.
‎Și tipul ăsta spunea: «Știți ce oră este!»
‎Și știam. ‎Pentru că avea un ceas uriaș pe piept!
‎Mai era unul pe nume DMX. ‎Fuma cocaină și lătra la oameni.
‎Făcea… Și știam care era poziția lui.
‎Lătratul său era cuvânt de onoare.
‎Mai era unul pe nume Eminem. ‎Cânta despre a își ucide soția.
‎Ăștia sunt oameni normali!”
‎Poate că o să-i placă asta.
‎Da, arme. Îi pierd pe liberali ‎când vorbesc despre arme.
‎Vreau să spun de la bun început ‎că mă tem de arme.
‎Ca și polițiștii.
‎Ce lecție ar trebui să învățăm ‎de la ce s-a întâmplat în Uvalde, Texas?
‎Că trebuie să fie mereu un băiat bun ‎cu o armă? Doar așa putem opri asta?
‎Toată țara va fi plină ‎de băieți buni înarmați.
‎O să auzim peste tot: „Nu mișca!” ‎„Nu mișca tu!” „Eu nu mișc...”
‎Dacă ține de noi să oprim armele,
‎viteza ucide mii de oameni anual.
‎Ar trebui să oprim și asta?
‎Ar trebui să-i scoatem de pe drum?
‎Dacă vedem un vitezoman, zicem:
‎„Doar un băiat bun cu o mașină ‎poate opri un băiat rău cu o mașină.”
‎În privința armelor, nu sunt convins ‎pe deplin de argumentele niciunei tabere.
‎Argumentul conservator este
‎că armele sunt în Constituție ‎pentru ca guvernul să asculte de cetățeni,
‎de teamă să nu se revolte ‎și să pornească un război.
‎Ceea ce o idee grozavă ‎pentru anii 1700, dar…
‎Și astăzi există încă oameni ‎care strâng arme
‎cu gândul că, la un moment dat, ‎vor trebui să se lupte cu armata.
‎Și acești oameni cred că au o șansă…
‎Poate că au dreptate.
‎De aceea propun să le testăm teoria
‎și să organizăm o confruntare anuală.
‎O sută de membri NRA
‎contra… doi militari.
‎Totul transmis pe Fox, de Crăciun.
‎„Crăciun fericit și bun-venit ‎la Confruntarea NRA-Armată 2022!
‎Să-i cunoaștem ‎pe câțiva dintre combatanții NRA!
‎Cum vă numiți? Ce armă folosiți?”
‎„Mă numesc Andy Baker.
‎Folosesc o AR-15 ‎și sunt îmbrăcat în kevlar.”
‎„Încrezător? De la unu la zece…”
‎„Un milion.”
‎„O să trecem acum la armată.”
‎Și vedem un tip într-un buncăr.
‎„Sunt sergent Jeremiah Walker.”
‎„Ce armă folosiți?”
‎„Nu știu dacă e corect, ‎dar folosesc o dronă.
‎E echipată cu opt rachete Hellfire ‎și o cameră video de înaltă rezoluție.
‎După cum vedeți pe monitor, ‎tipii de la NRA stau toți grupați.
‎Așa că o să…
‎Am început? Bine.
‎O să apăs pe butonul acesta.
‎Da, sunt morți.”
‎„Cu asta, Confruntarea NRA-Armată ‎de anul acesta a luat sfârșit.
‎V-a fost prezentată de…
‎Whole Foods.”
‎Tipii de la NRA ar zice: ‎„Îi învingem la anul. O să ne împrăștiem.”
‎Ăsta e argumentul conservator. ‎Argumentul liberal este
‎că numărul de decese ‎provocate de arme este înfiorător.
‎Și e un adevăr. ‎40.000 de decese anual. E îngrozitor.
‎Dar ce nu vi se spune? ‎Știți câte dintre ele sunt sinucideri?
‎Două treimi dintre ele sunt sinucideri. ‎Nimeni nu știe asta.
‎De fiecare dată când are loc un masacru, ‎liberalii apar la televiziuni și spun:
‎„Trebuie să controlăm armele, ‎nu sănătatea mintală.” Nu.
‎Ce ziceți de ambele?
‎Ce ziceți de o întrebare la magazin ‎ca să aflăm cine e deprimat?
‎Și am scăpat de două treimi din decese.
‎Vi s-ar zice: ‎„Înainte să vă vindem această armă,
‎ne arătați istoricul de navigare?
‎Domnule, ați ascultat Lana Del Rey.
‎Și v-ați uitat la poze cu fosta iubită. ‎Nu o să vă dăm o armă astăzi,
‎dar o să vă dăm o pungă cu ciuperci
‎și filmul ‎Ace Ventura: detectivu' lu' pește.
‎O să vă puneți pe picioare ‎și o să vorbiți cu fesele în scurt timp.”
‎Deci am redus numărul deceselor ‎la 13.000 pe an.
‎Ceea ce e atroce.
‎Dar, apropo, știți câți oameni ‎ucide gripa în medie pe an? 50.000.
‎Așadar, gândiți-vă cât de teamă ‎vă este că veți muri de gripă…
‎Nu vă este.
‎…împărțiți numărul la trei ‎și ne vedem acolo.
‎Apropo, observați cum mă imaginez ‎în poziții de rahat?
‎Fac asta dintotdeauna.
‎Uneori, când mă aud, îmi zic: ‎„Taci dracu' odată!”
‎Doar eu aș putea fi indecis la întrebarea: ‎„Vrei să ai dreptate sau să fii fericit?”
‎Ceva e în neregulă cu mine.
‎Și, apropo, mă lupt ‎cu toate instinctele mele.
‎Donez oricărui grup liberal ‎care vă trece prin minte.
‎Donez unui grup anticapitalist. ‎Ce idioțenie, nu?
‎Și au tupeul să mă contacteze ‎pentru donații.
‎„Ne mai dați o sută de dolari ‎pentru grupul nostru?”
‎„Da, dar știți cum obțin acești bani, ‎nu-i așa?”
‎Da…
‎Poate vă gândiți: ‎„Neal, de ce nu fumezi niște iarbă?
‎Relaxează-te!” ‎Nu e acolo pentru că-mi place iarba.
‎E acolo pentru că nu cred că drogurile ‎recreaționale funcționează asupra mea.
‎De exemplu, MDMA. ‎Molly, ecstasy, ‎depinde ce vârstă aveți.
‎Am luat de șapte sau opt ori. ‎N-au funcționat nici măcar o dată.
‎Există creiere care nu răspund la MDMA. ‎Am unul dintre ele.
‎Prietenii mei nu au unul dintre ele.
‎A fost destul de ciudat. ‎Își frecau sfârcurile unii altora, iar eu…
‎Da. Și nici iarba nu funcționează ‎în cazul meu.
‎Sau e firesc să te facă paranoic ‎timp de cinci minute,
‎iar apoi să adormi? Asta e iarba?
‎Atunci, a funcționat perfect.
‎Și mă simt prost, ‎fiindcă trăim în epoca de aur a ierbii.
‎Iarba e legală în multe locuri. ‎E legală aici.
‎Sponsorizează programe de comedie, ‎așa că primesc punguțe cu iarbă și pipe…
‎Am atâta iarbă acasă ‎pe care nu o pot folosi,
‎încât am devenit ‎ca o bătrână care are un lămâi.
‎„Luați niște iarbă!”
‎Deci iarba e legală.
‎Ciupercile tocmai au devenit legale ‎în Denver, în Oakland, în Oregon.
‎Da.
‎Așa că o să existe magazine de ciuperci.
‎Veți intra și veți întreba: „E deschis?”
‎„Nu știu. Tu ești deschis?”
‎N-am nimic cu aceste droguri. ‎MDMA-ul, psilocibina, iarba,
‎toate au trecut testele FDA de siguranță.
‎Dar știți ce anume nu ar trece ‎testele FDA de siguranță?
‎Alcoolul. Care siguranță?
‎Dacă ar testa whisky-ul într-un laborator ‎pe 100 de femei și 100 de bărbați,
‎cercetătorii ar merge la șeful lor ‎și i-ar spune:
‎„Am testat whisky-ul.
‎După primele două băuturi, ‎oamenii păreau fericiți.
‎După a treia, ‎bărbații au devenit conflictuali.
‎Iar femeile erau supărate, ‎dar nu voiau să discute despre asta.
‎Apoi, multă lume a vomitat și a adormit.
‎Iar ceilalți au făcut accident de mașină.”
‎„Nu e bine deloc.”
‎„Știu, dar nebunia este ‎că toți vor să revină sâmbătă.
‎Și întreabă dacă angajăm un DJ.
‎Și doi israelieni ‎vor să promoveze evenimentul.”
‎Nu sunt un mare băutor.
‎Problema cu alcoolul e că se bucură ‎de multă publicitate pozitivă.
‎Am auzit de mic copil: „Omul la băutură ‎își arată adevăratul sine.”
‎E adevărat pentru una sau două băuturi.
‎Dar n-am zis niciodată ‎despre un prieten beat: „Ăsta e Tony!”
‎„Să vă fut!”
‎„Ăsta e felul în care l-a creat Dumnezeu!
‎Adevăratul Tony trebuie ‎să se pișe pe stradă.”
‎Da, nu sunt un mare băutor ‎sau un mare fumător.
‎Oamenilor nu le place.
‎Știu că îmi face bine ‎să nu fumez și să nu beau.
‎Când spun asta la petreceri, ‎lumea îmi zice „bravo”
‎și-mi întoarce spatele.
‎Alcoolul e un subiect delicat pentru mine, ‎pentru că am crescut cu un tată alcoolic.
‎Și… oamenilor le place alcoolul, ‎iar femeile sunt oameni.
‎Așa că…
‎Recunoașteți!
‎E dificil la întâlniri, pentru că nu vreau ‎să fac pe poliția alcoolului,
‎dar poate fi un factor declanșator.
‎Uneori, e în regulă.
‎Alteori, este: „Traumă!”
‎Dar nu știu cât de departe pot să merg.
‎Nu știu care e…
‎„Cine sunt eu ca să-i spun ei să nu bea?”
‎„Cineva care încearcă să se protejeze?”
‎„De ce anume?”
‎„De o experiență emoțională negativă? ‎Mirosul alcoolului?”
‎„N-ai trecut odată peste asta? ‎Cum de n-ai trecut peste asta?”
‎Am aceste gânduri negative despre alcool ‎și despre mai toată viața mea.
‎Am un monolog interior oribil.
‎L-am scris odată și am zis imediat: ‎„Trebuie să-l șterg!
‎Prietenii mei o să se înfurie ‎dacă o să afle că cineva-mi vorbește așa.”
‎Însă era cineva din interior.
‎V-ați analizat vreodată viața și v-ați zis ‎că era inevitabil să ajungeți cum sunteți?
‎Dacă nu știți multe despre mine, ‎sunt cel mai mic din zece frați.
‎Ceea ce înseamnă… prea mulți, nu?
‎Părinții mei s-au născut ‎în timpul Marii Depresii
‎și au adus-o cu ei în casa noastră.
‎Ambii mei părinți ‎au adus acea energie uniunii lor
‎și era mult haos, alcool,
‎lege și ordine.
‎Multă violență. Prima mea… ‎Una dintre primele mele amintiri
‎este o bătaie pe peluza casei ‎între fratele meu adolescent și tatăl meu.
‎Mi-am zis: „Deci asta e viața.”
‎Da, atât de multe reguli, tot timpul.
‎Erau atât de multe reguli, ‎încât mama le-a notat pe cele importante
‎și le-a lipit pe peretele bucătăriei, ‎ca în oțelării.
‎Prietena mea le-a pus aici.
‎Vă voi vorbi despre câteva.
‎Reguli despre televizor, destul de logic.
‎Multe reguli despre rufe. ‎Mama avea o obsesie cu spălătoria.
‎Dacă-ți lăsai prea mult timp ‎hainele în spălătorie, mama le confisca.
‎Dispăreau, în stilul khmerii roșii.
‎Pentru totdeauna.
‎Deși, într-un an, de Crăciun,
‎sora mea Anne ‎a primit un breloc, o lumânare
‎și o cutie cu vechile ei haine, așa că…
‎Crăciun fericit, Anne! De ce plângi?
‎Reguli despre sandviciuri. ‎Cu toții aveați așa ceva, nu?
‎Trebuia să facem… Eram prea mulți. ‎Nu ne puteam face toți sandviciurile
‎dimineața, înainte de școală. ‎Așa că le făceam pe toate în weekend
‎și le băgam în congelator.
‎Apoi, când plecam la școală, ‎luam fiecare câte unul.
‎Probabil că vă gândiți ‎că nu erau tocmai proaspete,
‎dar uitați un lucru mai important.
‎Sandviciurile nu se dezgheață mereu ‎în patru ore.
‎Atunci, ronțăiam de pe margini, ‎ca șobolanii pe o corabie de pirați.
‎Cred că vreau să spun ‎că era ca în ‎Fetele Gilmore.
‎REGULI GENERALE
‎Am fost crescut în religia catolică. ‎Mai e cineva?
‎Am bifat toate bornele catolice.
‎Botezul, prima comuniune,
‎confirmarea, ateismul.
‎Corect?
‎N-ar trebui să zic că sunt ateu. ‎Sunt agnostic în privința ateismului meu.
‎Ateiștii sunt niște ipocriți îngâmfați.
‎Îți zic: „Te rogi la un zeu? Ce prostie! ‎Îți arăt panoul cu obiectivele mele?”
‎Știu mulți ateiști albi, ‎dar nu și afro-americani.
‎Știu câțiva, dar nu mulți. ‎Am și o teorie despre treaba asta.
‎V-o spun acum.
‎Ateismul e culmea privilegiilor albilor.
‎Fiindcă religia spune: ‎„Te interesează viața de apoi?”
‎Iar albii zic: „Nu, mulțumesc.
‎Cu ce ar putea fi mai bună?
‎O să-mi iau suplimentele ‎și o să văd ce iese.”
‎Ce vremuri pentru privilegiile albilor!
‎Da.
‎Causticii, caucazienii.
‎Au fost prinși nepregătiți în 2020.
‎Au fost luați prin surprindere.
‎O doamnă albă mi-a zis:
‎„Nu știam de problemele ‎dintre afro-americani și poliție.”
‎„Nu puteai ști. Decât dacă ascultai orice ‎melodie scrisă de un afro-american!”
‎Despre ce credeai că e „Fuck the Police”?
‎„Credeam că problema ‎era cu o singură secție.”
‎Dar „I Shot the Sheriff” a lui Bob Marley?
‎„Știu, dar nu l-a împușcat pe ajutor.”
‎Îmi plac privilegiile albilor ‎ascunse în plină vedere. Vă spun unul?
‎Multe nume de orașe ‎sunt privilegii ale albilor.
‎Chicago și Milwaukee ‎sunt nume amerindiene.
‎Dar în vest e o nebunie. ‎San Francisco, Los Angeles, San Diego.
‎Nume spaniole. ‎V-ați gândit vreodată de ce? Ei bine…
‎Pentru că le-am luat de la Mexic ‎și nu ne-am obosit să le schimbăm numele!
‎Ăsta e un privilegiu cinic al albilor.
‎E ca și când prietenul tău Pete ‎ar avea o iubită, „iubita lui Pete”.
‎I-o furi și le zici oamenilor: „O știți ‎pe iubita mea iubita lui Pete, nu?
‎Ți-e sete? Adu-i iubitei lui Pete de băut!
‎Ți-am luat un lănțișor ‎cu inițialele tale, IP.”
‎Alt privilegiu al albilor ‎sunt glumele despre rase.
‎Fiind alb, îți e ușor să le spui, nu?
‎Știu cei mai amuzanți afro-americani. ‎Îi auzi: „Albii nu pot dansa. Nu au ritm.”
‎„Cui îi trebuie ritm ‎când deții casa de discuri?”
‎Sunt bun de TikTok? Fiți sinceri!
‎Mulți caucazieni îmi spun: „Neal…
‎Neal, sunt un bun caucazian. ‎Ce pot să fac?
‎Cum pot să combat privilegiile albilor?” ‎Doar recunoaște când ți se întâmplă.
‎Recent, am fost prins de radar ‎mergând cu 115 km/h în loc de 55 km/h.
‎Era la limită.
‎Polițist alb. I-am dat actele.
‎În timp ce le verifica, mi-am zis:
‎„Merit orice. Merit o amendă.
‎Merit orice o să primesc.” ‎Polițistul se întoarce
‎și zice: „O să vă dau un avertisment.”
‎„Nu e în regulă. Prietenii mei de culoare ‎s-ar fi ales cu o amendă.
‎Trebuie să zic ceva.” ‎„Nu fi prost! E polițist.”
‎„Nu, este momentul.”
‎Și am zis: ‎„Mersi. A fost un privilegiu al albilor.”
‎Și el a zis: ‎„Privilegiile sunt doar ale albilor.” Ce?!
‎Rasa e un alt subiect ciudat pentru mine,
‎pentru că a avut un mare impact ‎asupra vieții mele.
‎Nu ca pentru un afro-american, ‎dar de vreo 50 de ori peste medie.
‎Mă pricep să scriu glume despre rase, ‎dar e bine să le spun?
‎Dacă ajung pe mâinile greșite…
‎De exemplu, cea cu „casa de discuri” ‎ar face ravagii la o adunare Ku Klux Klan.
‎Parcă și aud: „Cui îi trebuie ritm ‎când deții casa de discuri?
‎Noapte bună! Sunt Jedediah.”
‎Nu ar trebui să spun ‎aceste glume în public?
‎Știu care sunt intențiile mele,
‎dar cui îi pasă care sunt intențiile mele ‎dacă sunt interpretate greșit?
‎E un program de comedie lejer, nu?
‎Eu sunt într-o mică sală ‎și dezbat despre rase,
‎iar Kevin Hart e pe un stadion și zice: ‎„Știți că m-a mușcat o cămilă de sculă?”
‎Ceva…
‎Ceva e în neregulă cu mine.
‎Știți ceva?
‎Acesta e un pantof de damă.
‎Poate că vă gândiți:
‎„Dacă te-ai căsători și ai avea copii, ‎poate că alienarea ta s-ar estompa.”
‎Poate. Nu știu.
‎N-am fost căsătorit. ‎N-am copii. Am 48 de ani.
‎Oamenilor nu le place.
‎E mai rău pentru femei. ‎Dacă nu ești căsătorită și n-ai copii,
‎oamenii te compătimesc. ‎Dar dacă ești bărbat…
‎oamenii sunt suspicioși.
‎Multe femei ar fi preferat să fi fost ‎căsătorit și să-mi fi ucis soția.
‎„E capabil de dragoste. ‎E doar prea pasional.
‎Și n-o să omoare doi oameni, ce naiba?”
‎Drăguț.
‎Nu că n-aș fi… Am avut relații de durată.
‎Am fost îndrăgostit de câteva ori, ‎dar nu am ajuns la căsătorie.
‎Nu am ajuns acolo.
‎Relațiile de durată sunt foarte riscante, ‎pentru că…
‎Practic, faci zilnic testul încrederii.
‎Spui: „E rândul tău. Începem.
‎E așa de distractiv! E rândul meu!”
‎„Bine. Te țin.”
‎”Mă simt atât de apropiată de tine. ‎Ce noroc!
‎Mai vreau o dată.”
‎Am rănit oameni ‎și am fost rănit la rândul meu.
‎Ambele lucruri sunt foarte urâte.
‎Problema cu aceste relații este
‎că trebuie să crezi unul în celălalt ‎și să spui apăsat: „Simțim la fel.
‎Simt pentru tine ce simți tu pentru mine. ‎Suntem conectați.”
‎Dar, la un moment dat, ți se spune:
‎„M-am prefăcut.
‎Nu suntem conectați.”
‎Apoi, trebuie să diseci relația
‎ca să afli ‎când celălalt a început să se prefacă.
‎Și apoi trebuie să accepți faptul
‎că momente prețioase din viața ta ‎au fost o păcăleală.
‎Rămâi fără cuvinte.
‎Mă judec adesea pentru treaba asta: ‎„Ceva e în neregulă cu tine.”
‎Și alți comici mă judecă pentru asta.
‎Unul dintre ei mi-a zis: ‎„Ai fi mai popular dacă ai fi familist.”
‎„De ce?” „Publicul are mai multă ‎încredere în tine dacă ești familist,
‎pentru că ești moral, ‎i-ai pus pe alții deasupra ta.”
‎N-am făcut niciodată asta legal.
‎Am un câine. ‎Vă ziceți: „Cel pe care nu-l iubești?”
‎Duceți-vă dracu'!
‎Nu vă mai spun nimic.
‎Înțeleg însă de ce aveți ‎mai multă încredere în comicii familiști.
‎Am însă o întrebare.
‎Cum mai merge căsnicia lui Bill Cosby?
‎Louis C.K. e tot fericit căsătorit? ‎E tare amuzant, trebuie să fie căsătorit.
‎Mai am o întrebare ‎și vreau să-mi răspundeți sincer.
‎John Mulaney?
‎Nu oftați la mine! Eu am fost la nuntă!
‎Da.
‎A trebuit să zbor, să închiriez o mașină… ‎„Vreți un upgrade pentru 30 de dolari?”
‎„E nunta lui Mulaney. Să ne facem de cap!”
‎Și am condus un PT Cruiser ‎întrebându-mă: „A fost un upgrade?”
‎Măcar căsnicia lui Woody Allen ‎merge de minune, nu?
‎Ați văzut documentarul?
‎Allen v. Farrow.
‎Arată destul de concludent
‎cum, înainte să se însoare ‎cu fiica lui vitregă Soon-Yi,
‎a molestat-o pe cealaltă fiică vitregă.
‎E filmul cu Woody Allen ‎care mi-a plăcut cel mai puțin.
‎N-am eșuat în relații ‎pentru că nu mi-aș fi dat silința, jur.
‎Am încercat diferite abordări, ‎limbaje de iubire și stiluri de atașament.
‎Vârstă, rasă, greutate, slujbă…
‎Am ieșit cu un model. Mulțumesc!
‎A ieși cu un model e ca a avea un buggy.
‎E ca a avea un buggy ‎pentru că la plajă e grozav.
‎În altă parte însă: ‎„N-ar fi trebuit să te aduc aici.”
‎Apropo, totul va fi heterosexual.
‎Nu știu ce înseamnă să fii gay. ‎Nu am fost gay.
‎Verific o dată pe an.
‎Dacă ești sincer, verifici.
‎Intru pe Pornhub, la categoria gay ‎și mă întreb: „Ceva?
‎Bine, înapoi la femei.”
‎Deși nu am fost gay, ‎am fost victima homofobiei.
‎Pentru că am un bideu.
‎Prietenii mei îmi spun: „Nu o pot face.
‎Nu permit să-mi intre apa în fund.” ‎Te temi că…
‎Dacă nu ești gay doar pentru ‎că nu permiți să îți intre apă în fund…
‎ești gay.
‎Doar fi gay!
‎Încalecă poneiul și începe o viață nouă!
‎Atât de rudimentar ‎gândesc bărbații despre sexualitate.
‎„Trebuie doar să apăr steagul…
‎Și totul va fi la fel.”
‎Nu e așa. Am 48 de ani. ‎Steagul a fost violat.
‎Am avut câteva degete în fund.
‎Din partea unor femei. ‎Nu s-a schimbat nimic.
‎N-am zis: „Identitatea mea!
‎Tot ce credeam că sunt!
‎Oprește ‎Rogan, ‎pornește ‎Drag Race!”
‎Știți primul lucru ‎care a dispărut din relațiile mele?
‎Aprecierea reciprocă. ‎Se întâmplă în cele mai multe relații.
‎Nu ne mai apreciem. Femeile își zic:
‎„Bărbații sunt nepăsători și idioți.”
‎Iar bărbații își zic: ‎„Femeile sunt sâcâitoare.”
‎Toți avem dreptate.
‎Femeilor, sunteți sâcâitoare.
‎Dar sunt și sofisticate, și elegante.
‎Și pot face conexiuni emoționale ‎precum contactul vizual direct.
‎Spiritul femeilor e înălțător.
‎Pot transforma o cameră ‎prin prezența și energia lor.
‎Mă bucur că sunt femei aici.
‎Dacă nu ar fi fost femei aici
‎și ar fi fost doar bărbați ‎în această cameră întunecată…
‎care ar fi fost energia?
‎Proud Boys, cu siguranță.
‎Un grup de bărbați ‎cu mănuși din piele tăiate,
‎purtându-și ochelarii de soare așa, ‎din nu știu ce motiv.
‎Și, femeilor, ne considerați ‎nepăsători și idioți. Și suntem.
‎Dar știți cum mai suntem?
‎Ai dracului de amuzanți.
‎Da. Suntem foarte comici.
‎Femeile sunt minunat de constructive, ‎iar bărbați amuzant de distructivi.
‎La evenimentele doar cu femei, ‎toate se privesc în ochi și beau vin alb.
‎Îți zici: „Trebuie să plec de aici!”
‎Dar bărbații țin ‎nivelul de energie sub control.
‎Suntem acolo și… ‎Încercăm mereu să vă impresionăm.
‎Vă cumpărăm lucruri, dansăm breakdance…
‎Facem trucuri magice, salturi pe spate.
‎Spunem povești cu efecte sonore.
‎„L-am lovit în stomac. ‎Apoi, a scos o mitralieră.”
‎N-am auzit niciodată ‎o femeie imitând un efect sonor.
‎Zgomote, da. ‎Ciripit de păsări, mieunaturi, sigur.
‎Încercăm mereu să vă facem să râdeți. ‎Avem porecle răutăcioase pentru prieteni.
‎„El e Mike, Mike Erectul.
‎Mike Analfabetul.
‎N-am auzit o femeie zicând: ‎„Ea e Sarah, Sarah Stearpa.
‎E atât de uscată acolo jos, ‎că îi spunem Sahara.”
‎Nu am abilitățile necesare ‎pentru a fi un iubit.
‎Mă bucur că nu există un examen ‎de admitere pentru a deveni un iubit,
‎pentru că l-aș pica cu brio.
‎Examinatoarea mi-ar zice: ‎„Nu ai trecut. Cred că știai asta.
‎Nu te-ai descurcat prea bine ‎la capitolul ascultare. Întrebarea era:
‎«Ce ai face dacă te-ai uita la TV ‎și iubita ta ar vrea să-ți vorbească?»
‎Căutam răspunsul: «Închid televizorul ‎și o ascult.» Dar tu ai scris:
‎«Dau televizorul mai tare.
‎Și-i spun că nu pot vorbi acum. ‎E primul sfert,
‎unul dintre cele mai importante sferturi.»
‎Și la aplanarea conflictelor stai prost.
‎Întrebarea era: «Dacă ai supăra-o cu ceva, ‎cum ai reacționa?» Ai scris:
‎«M-aș gândi la un moment ‎când m-a supărat ea pe mine
‎și i-aș zice scorpiei ‎că acum suntem chit.»”
‎Înapoi la aplicații, prietene.
‎Da, ceva e în neregulă cu mine.
‎Alt lucru care nu-mi place la relații ‎este dinamica puterii.
‎Pentru că bărbații au avut puterea ‎în jur de 400.000 de ani.
‎Iar acum șase ani, ‎femeile au zis: „Se poate?”
‎N-ar trebui să zic bărbații… ‎Ar trebui să fiu mai specific.
‎Bărbații albi liberali ‎n-au putere în relații.
‎În aceste vremuri, ca bărbat alb liberal,
‎trebuie să merg la proteste ‎împotriva mea. Mă înțelegeți?
‎La protestele pentru George Floyd, ‎mi-am zis:
‎„O să iau semnul de la Marșul Femeilor. ‎Uite-l! Eu sunt problema!”
‎Am mers la Marșul Femeilor.
‎A fost inspirațional ‎și am văzut și cel mai amuzant lucru.
‎Inspirațional, 400.000 de femei,
‎soții lor, fiii lor, tații lor, ‎mărșăluind toți împreună.
‎A fost incredibil.
‎Apoi, am văzut cel mai amuzant lucru.
‎Cu toții aveam semne făcute de noi.
‎Un bărbat avea un semn pe care scria:
‎„Așa arată un feminist.” ‎Cu o săgeată arătând spre el.
‎Mergeam unul lângă altul. ‎Tipul se uită la semn și face…
‎O să vedem ce o să iasă.
‎Am ieșit cu o mulțime de femei ‎care erau corectoare.
‎Am avut două iubite ‎care au spus în fața mea:
‎„Eu l-am dresat.
‎Eu l-am învățat.”
‎Ați auzit vreun bărbat zicând asta? ‎Nu, fiindcă nu știți proxeneți.
‎Da. Și, femeilor, ne învățați lucruri, ‎dar nu lucruri pe care vrem să le știm.
‎Nicio iubită nu mi-a zis: ‎„Hai să-ți arăt cum să sugrumi un lup!”
‎Ne învățați lucruri feminine ‎pe care vreți să le știm,
‎după care spunem: „Da.”
‎Acest sunet îl scoate un bărbat ‎care învață lucruri de care nu-i pasă.
‎„Da.
‎Husă de plapumă. Da.
‎Da, o pătură ‎ar trebui să aibă propriul sac.
‎Mulțumesc, iubito.”
‎Li se întâmplă bărbaților din toată lumea, ‎indiferent de vârstă sau de rasă.
‎Toți știm povestea cu Meghan Markle ‎și Harry Potter. Așa îl cheamă?
‎Ea a spus: „Știu că suntem în Anglia ‎și ești prinț, dar familia ta e oribilă.
‎Să mergem în America și să fii nimeni!”
‎Iar el a zis:
‎„Da.
‎La dracu' cu tradiția! Mulțumesc, iubito.”
‎Norocul e un factor important în relații.
‎Și nimeni nu vorbește despre noroc.
‎Am făcut cercetări.
‎Sunt 12% șanse să te căsătorești ‎cu persoana cu care ai o relație.
‎Și 50% șanse ca mariajul să dureze.
‎Deci sunt 6% șanse să ai o iubire eternă ‎cu persoana cu care ai o relație.
‎Chiar dacă sunteți amândoi grozavi.
‎Șase la sută. Ăsta e noroc.
‎Și știu că trebuie să fac o pauză acum,
‎ca să le permit bărbaților din sală
‎să le zică partenerelor ‎că ei sunt excepția.
‎O să mergeți până la capăt, știu.
‎Dar 6%. E noroc, nu?
‎Chiar dacă mă înșel, e 9%. Dar e 6%.
‎E noroc. Toți suntem…
‎Ne judecăm între noi pentru eșecurile ‎din relații. Ar trebui să ne sprijinim.
‎Toți suntem fani la un meci NBA, ‎care aruncă de la mijlocul terenului.
‎Când acei fani ratează, lumea oftează. ‎Nu strigă: „Du-te dracului!
‎Gândește-te de ce ai ratat!
‎Începe cu relația cu maică-ta ‎și continuă de acolo!”
‎Apoi, copiii.
‎Nu sunt anticopii.
‎Sunt antifetuși.
‎Toți știți asta.
‎Urăsc fetușii. Îi urăsc de moarte.
‎Mi-aș dori să se ia unul de mine.
‎Nu m-am uitat niciodată la mine ‎și am zis: „Ar trebui să reproduc asta.
‎Haide, să-i dăm drumul!”
‎Știți ce emisiune TV m-a speriat?
‎Ați văzut vreodată știrile de seară?
‎Schimbările climatice sunt un coșmar. ‎Populația planetei e uriașă.
‎Plus că n-a mai fost niciodată ‎atâta diviziune.
‎A avea un copil acum ‎e ca a fi la o petrecere monstruoasă,
‎n-ai loc să te miști, acoperișul arde, ‎beciul e inundat, poliția e pe drum,
‎iar tu zici: ‎„Ar trebui să-l chemăm și pe Brian!”
‎Trebuie să le spun femeilor ‎că nu vreau copii.
‎Poate că nu trebuie, ‎dar e lucrul decent, nu?
‎Pentru că femeile deschid acest subiect ‎în momente ciudate.
‎O femeie mi-a zis odată: „Am 40 de ani. ‎Încep să mă gândesc cu cine să fac copii.”
‎„Începi să te gândești?
‎Ar putea fi o chestiune de minute.”
‎Trebuie să le spun femeilor ‎de la primele întâlniri că nu vreau copii.
‎Oamenilor nu le place.
‎A declara asta este ‎ca a merge la un interviu de angajare
‎și a spune: ‎„Să știți că nu mă ating de computere!
‎Cum facem asta?”
‎Poate că e noroc. Poate că e sincronizare.
‎Poate… Ar putea fi ambele.
‎Sau poate că e ceva în neregulă cu mine.
‎Poate că sunt prea capricios, ‎prea rănit, prea misogin
‎sau ceva ce nici nu știu că sunt.
‎Știți ce am realizat?
‎Nu e vina ta.
‎Nu e vina mea?
‎Bun, să încheiem spectacolul. Noapte bună!
‎Femeilor, vedeți ce fel de încredere caut? ‎Doar puțin?
‎Da, mi-a trecut recent prin minte gândul
‎că nu-i pot garanta unei femei ‎siguranța ei emoțională.
‎Și nu cred ‎că ea ar putea-o garanta pe a mea.
‎Mi-aș dori ca lucrurile să nu stea așa, ‎dar asta simt.
‎Lumea mă întreabă: „Nu te simți singur?”
‎Ba da.
‎Dar nu m-am simțit niciodată mai singur ‎ca într-o relație pe care nu mi-o doream.
‎Apoi, în privința copiilor…
‎Spun că de vină ‎sunt schimbările climatice și…
‎Nu sunt. Vă zic un secret, nu sunt.
‎Spun ceea ce spun, ‎dar e vorba de legătura emoțională.
‎Nu vreau să am un copil ‎și să nu simt acea legătură emoțională.
‎Știm ce s-a întâmplat cu Keith.
‎Mai important, ‎tatăl meu a avut zece copii,
‎dar nu ne-a iubit pe niciunul.
‎Nu vreau să… Sunt pe jumătate el, ‎așa că s-ar putea repeta povestea.
‎Lumea îmi zice: „Ai fi un tată bun.”
‎Aș fi și un bun pușcaș marin, ‎dar nu vreau.
‎Lumea spune: „Încearcă!” Nu e…
‎„Riscă!”
‎Nu e riscul meu, e riscul lor.
‎Ei suportă toate riscurile.
‎Dacă ai un părinte care nu te iubește,
‎te vei gândi mereu ‎că e ceva în neregulă cu tine.
‎Și urăsc presiunea la care suntem supuși ‎ca să ne căsătorim.
‎O urăsc tare de tot.
‎Sunt zeci de genuri ‎și de orientări sexuale noi.
‎Dar o singură orientare relațională.
‎Către căsătorie.
‎„Dar relațiile poliamoroase?” ‎Nu-ți oferă reduceri de taxe.
‎Dar oamenii sunt impresionați când aud: ‎„Ne-am căsătorit. Avem certificat.”
‎„Aveți certificat? Cum ați reușit?”
‎Un jug legal ‎nu este atât de impresionant pentru mine.
‎Știți ce spun? Ce e mai semnificativ?
‎O pasăre într-o colivie sau o pasăre ‎care zilnic zboară liberă și se întoarce
‎pentru că-i place să fie o pasăre cu tine?
‎Nu e mai bine?
‎Oamenii spun cele mai mari tâmpenii:
‎„Dacă nu vă căsătoriți, n-o poți vizita ‎la spital în afara programului.”
‎Pot, dacă-i dau paznicului 40 de dolari.
‎În regulă, pasăre.
‎I-ați întrebat ‎pe oamenii căsătoriți cum este?
‎Răspunsurile v-ar putea șoca.
‎Și nu doar ale bărbaților. ‎Dacă întrebi o femeie,
‎zici că e un politician ‎care evită un subiect sensibil.
‎„Lisa, cum merge cu Mike?”
‎„Copiii sunt minunați.”
‎Dacă-i întrebi pe bărbați,
‎zici că citesc scrisoarea unui ostatic.
‎„Mike, cum merge cu Lisa?” ‎Și îți răspunde:
‎„Salut!
‎Sunt fericit.
‎Nu-ți face griji pentru mine!
‎Fă-ți griji pentru tine…
‎și stilul tău de viață păgân!
‎Ea m-a învățat atât de multe…
‎și m-a făcut un om mai bun.”
‎Iar ea e în colț, ca ISIS-ul.
‎„Spune-i despre husa de plapumă!”
‎„Da.”
‎E distractiv.
‎E distractiv să ieși în oraș, nu?
‎Știți unul dintre lucrurile pozitive ‎ale pandemiei de COVID?
‎Compasiunea pentru problemele mintale.
‎Pentru că toată lumea a fost izolată.
‎Și oamenii nu se descurcă bine în izolare.
‎Avem creiere de cavernă.
‎Credem că, dacă suntem izolați,
‎tribul ne respinge.
‎Și începem să ne analizăm ‎și să găsim defecte care nu există.
‎Sănătatea noastră mintală suferă.
‎Sper să avem compasiune pe viitor ‎când cineva spune: „Sunt deprimat.”
‎Și să-i zicem: „Da, știu cum e.”
‎Pentru că mulți ‎ne-am simțit izolați toată viața.
‎Și încă un lucru care nu m-a deranjat ‎așa de mult la pandemia de COVID
‎a fost faptul că ne-am relaxat puțin ‎în ceea ce privește munca.
‎Am lăsat sabia jos puțin.
‎Dacă ați avut realizări, e super.
‎Dacă nu, e tot super.
‎După mine, singurii care au avut realizări ‎în pandemia de COVID au fost
‎Bo Burnham…
‎Amazon.com
‎și echipa Chicago Bulls din 1998, ‎în mod ciudat.
‎Au câștigat din nou, nu?
‎A fost plăcut să ne relaxăm, ‎dar, imediat cum lumea s-a redeschis,
‎am reînceput să mă compar cu alți comici, ‎să mă interesez cine pe unde are spectacol
‎și câte bilete a vândut.
‎Sunt prea bătrân să fiu pe TikTok?
‎Nu poți să faci ‎lip-sync ‎și să iei medicamente pentru colesterol?
‎Cum spuneam, comedia e atât de publică,
‎încât poate să fie… Te expune.
‎Cum spuneam, din multe privințe, ‎simt că nu mă integrez în această lume
‎și că nu mă descurc prea bine,
‎dar comedia e lucrul care mă face ‎să simt că fac parte din ceva,
‎dar e mereu ceva care-ți zice: „Ba nu.”
‎Chiar înainte de pandemie, ‎Netflix a dat o petrecere.
‎E o poveste plină de vedete. ‎Îmi cer scuze dinainte.
‎E atât de plină de vedete… ‎DiCaprio era acolo, nu-l pomenesc.
‎Așadar…
‎Netflix dă o petrecere ‎la casa directorului său, Ted Sarandos.
‎Un om măreț.
‎Ajung la Ted Sarandos acasă și intru.
‎Cei mai mari comici sunt acolo.
‎Arunc o privire în jur. ‎Burr, Aziz, Mulaney, Ali Wong,
‎Sarah Silverman, Wanda Sykes, Trevor Noah,
‎Borat.
‎Probabil că vă ziceți: ‎„Nu e rău. E binișor, Neal.”
‎Dave Chappelle,
‎Chris Rock, Kevin Hart.
‎Apoi, în partea asta,
‎Ellen DeGeneres, Eddie Murphy.
‎Mi-am zis: „Nu i-am văzut niciodată ‎pe toți acești oameni la un loc.
‎Nu știu ce ai făcut ca să fii invitat ‎la petrecerea asta, dar n-a fost rău.
‎Sunt mândru de tine.”
‎Așadar, mă uitam ‎la toți acești eroi de-ai mei.
‎Legende.
‎Și Ted Sarandos, un om măreț…
‎ține un toast.
‎„E o mare onoare ‎să mă aflu în aceeași cameră
‎cu toți eroii mei din comedie.”
‎Iar Chris Rock strigă:
‎„Și Neal Brennan!”
‎Mi-am zis: „Sper să fie umilit într-o zi ‎în fața tuturor colegilor săi.”
‎O glumă excelentă, apropo.
‎Gluma potrivită. ‎Mi-aș dori doar să fi fost altcineva
‎ca să mă bucur mai mult de ea.
‎„Ha-ha… Rahat, eu sunt Neal Brennan.”
‎În filme, când cineva e făcut de râs, ‎totul se derulează cu încetinitorul…
‎Ellen se mișca cu încetinitorul…
‎Și Borat zicea: „Soția mea!”
‎Dar m-a făcut să mă îndoiesc de mine. ‎Pentru că ei sunt talente înnăscute.
‎Dave a început să facă comedie la 14 ani. ‎Și era foarte bun.
‎Eddie știa că va fi o vedetă ‎de la cinci ani.
‎Ellen a fost la ‎The Tonight Show ‎înainte să facă stand-up.
‎Toți au câte o poveste frumoasă, nu?
‎În cazul meu, a fost complet pe dos.
‎Am fost scriitor, ‎am devenit comic după 30 de ani.
‎Și a trebuit… Nu sunt un talent înnăscut.
‎A trebuit să iau lecții de voce ‎și să merg la cursuri de mișcare.
‎Am ascultat multiple cărți despre carismă.
‎Multiple.
‎Mă prefac că totul e în trecut.
‎Dar o fac și acum. Vedeți ăsta?
‎Nu e un ceas, aveți dreptate.
‎Este un Pavlok.
‎Îmi aplică un mic șoc electric
‎din trei în trei minute, ‎ca să zâmbesc mai mult.
‎S-a întâmplat în tot spectacolul.
‎Când mă aflu în preajma unor oameni ca ei, ‎mă întreb: „N-ar trebui să fac asta?”
‎Apropo, ce naiba e asta?
‎De ce nu pot să fac un stand-up normal?
‎Ultima oară am zis: „Am nevoie ‎de trei microfoane la distanță egală.”
‎Ăsta…
‎Iar la acest spectacol am zis: ‎„Oameni buni, am adus cuburi!”
‎Am petrecut ultimii…
‎cincisprezece ani din viața mea ‎fiind un comic.
‎Și comicii mi-au zis: ‎„Pari mai degrabă un scriitor.”
‎E felul lor de a spune: ‎„Dă-mi glumele tale!”
‎Când eram scriitor, scriitorii îmi ziceau: ‎„Pari mai degrabă un comic.”
‎E felul lor de a spune: „Ești enervant!”
‎Comicii sunt aici, scriitorii aici.
‎Neal, poți să stai la mijloc,
‎cu micile tale stand-up-uri despre traume.
‎V-am zis că am plătit-o pentru asta?
‎Individual…
‎lucrurile astea sunt gestionabile.
‎Dar…
‎Împreună, e dificil. ‎Atunci se instalează depresia.
‎Și am încercat multe lucruri.
‎Foarte multe.
‎Terapie, medicamente.
‎Ketamină.
‎Stimulare magnetică transcraniană.
‎A fost bine, dar efectul a trecut.
‎Așa că am mers în China ‎pentru o versiune mai puternică,
‎care nu e legală în America.
‎S-ar putea să nu fie legală nici în China.
‎Apoi…
‎am luat 5-MeO-DMT.
‎Bufo alvarius.
‎Este bomba nucleară a psihedelicelor.
‎Cred că am mers prea departe… ‎de data aceea.
‎Cred că…
‎Cred că mi-am făcut rău.
‎Dar atunci când te afli…
‎în căutarea glonțului magic,
‎uneori se întâmplă să fii împușcat.
‎Dar mă tot gândesc:
‎„Cum ai transformat autoajutorarea ‎în autorănire?”
‎Am spus toată seara că…
‎e ceva în neregulă cu mine.
‎Și ceva e în neregulă cu mine.
‎Nu am pic de bunătate pentru mine.
‎Nu sunt deloc iertător cu mine.
‎Doar mă sfărâm
‎și mă atac neîncetat, ‎de parcă ar fi menirea mea.
‎Mi-ar plăcea foarte mult să încetez.
‎Mi-ar plăcea să cred că modul meu de a fi,
‎gândurile mele, obiceiurile mele,
‎sentimentele mele,
‎credințele mele…
‎Mi-ar plăcea să cred că nu sunt defecte.
‎Mi-ar plăcea să cred ‎că esența unei persoane…
‎spiritul meu…
‎Trebuie să fie suficient.
‎Te rog,
‎să fie suficient.
‎Subtitrarea: Florin Rizea