Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Okej, låt mig förklara.
En vän till mig…
"Före detta vän", kan vi kalla henne.
…är konstnär.
Och temat för vår vänskap, är att känna sig ensam i världen.
Så jag skrev den här showen som handlar om just den känslan.
Jag skickade manuset till henne och sa: "Kan du göra en kuliss för mig?"
"Jag fixar det", sa hon.
För två dagar sen, skickade hon den här.
Den andas mindre utanförskap,
och mer talpedagogens kontor på lågstadiet.
"Hur ska jag ordna grejerna?", sa jag.
"Äh, det löser du", sa hon.
Så jag ska…
…prata med er…
…hela kvällen, men…
…jag kommer att vara upptagen med att försöka göra henne nöjd.
Inget borde överraska mig.
Är era liv problemfria?
Flyter ni bara fram från händelse till händelse,
och är nöjda med er själva? Så är det inte för mig.
Min kontakt med omvärlden, kan liknas vid när man ska kasta nåt
i ett sånt där sopkärl med hål för skräp, återvinning och kompost.
Man gör sitt bästa, men sen tänker man: "Det där blev nog inte rätt."
Så känner jag mig för det mesta.
Jag går genom livet och känner att jag har gjort fel,
och att jag kommer att få skit.
Jag är orolig att min sista tanke, på min dödsbädd, kommer att vara:
"Är sjuksköterskan sur på mig?"
Tekniskt sett, är det här områden i mitt liv,
där jag känner att nåt är fel på mig.
Vissa är viktigare än andra.
Vi kan börja smått. Vi börjar med hundar.
Jag hade aldrig husdjur som barn.
Men jag tittar på hundvideor. De är så roliga och gulliga.
Nån soldat återvänder från utlandet. Hund och soldat blir som tokiga.
Hunden slickar honom i ansiktet, och jag tänker:
"Jag borde skaffa hund."
Så jag skaffade en pitbull. Han heter Keith.
Alla sa: "Keith kommer att bli din bästa vän."
Men jag måste säga, han är kanske min nionde bästa vän.
Alltså, vi kommer överens,
men det där som ska öppnas upp mellan djur och människa,
har liksom aldrig öppnats upp.
Så jag frågar mig:
"Förstår jag inte relationen mellan hund och människa,
eller är jag den enda som förstår relationen mellan hund och människa?"
För alla undrar samma sak: "Var han hemlös?"
Ja, alla hundar är det.
Ingen av dem blir nåt på egen hand.
Man har aldrig hört: "Var fick du tag på din labradoodle?"
"På Bank of America. Hon var chef där.
Nu är hon vår labradoodle på heltid."
Jag ska inte säga att jag räddade den.
Folk älskar att klappa sig själva på axeln.
"Vi räddade den, vi adopterade den." Nej då.
Det som hände med din hund och alla hundar,
var att den föddes i en kull, kidnappades och gavs till dig.
"Nej, du förstår inte. Jag är en hundmamma."
Jaså? Vet du vem som också var hundmamma? Hundens mamma.
Vi tror att hundar är bebisar, eftersom vi pratar bebisspråk med dem.
Det är de inte. De är våra fångar.
Men vi tror det när vi säger: "Är du en fin flicka?"
Sänk rösten och upptäck monstret inom dig: "Är du en fin flicka?"
"Vi kan gå ut, men du måste ha en kedja runt halsen."
"Gör ett trick för mig, så får du en munsbit."
"Du är min bästa vän."
Vi gör filmer som romantiserar förhållandet, som Marley & Me.
Vet ni hur hundar ser Marley & Me?
De ser Taken, men Liam Neeson dyker aldrig upp.
Jag tycker förresten att det är mitt fel. Det är fel på mig.
Jag läser böcker om att älska hundar…
Är den här grejen till mitt LGBT-skämt?
Eller försöker hon säga att jag är på spektrumet?
Även i grupper där jag borde känna mig hemma,
känner jag mig inte hemma. Som…
Liberaler.
Solklar liberal.
Titta på mig. Klen benstomme.
Jag ser ut som Rachel Maddow med skägg.
Jag känner mig inte som en del av gänget,
för liberaler är de minst välkomnande människorna på planeten.
Republikanerna har kul. De tafsar på muttor och pangar på som i Westworld.
Republikaner får vara giriga.
De bryr sig om sig själva, sina familjer och rika människor.
Liberaler måste bry sig om alla.
Inte foster, men alla andra.
Stämmer inte det, liberaler?
Fan ta fostren. Håller ni med, liberaler?
Jag kickar ut fostret i högtrafik, om jag får chansen.
Problemet med att vara liberal, är att man inte kan vara liberal nog.
Går man fram till republikaner
och säger att man är republikan, bjuder de till.
Går man fram till liberaler och säger att man är liberal,
svarar de: "Vi får se."
Man kan tro på rätt sak som liberal,
men sägs det på fel sätt, är man körd. Det är skrämmande.
Har ni försökt prata om transfrågor offentligt?
Till och med nu tänker ni: "Gör det inte."
"Sluta inte som din polare. Gå vidare bara."
Men det är min poäng. Det är läskigt.
Vi tror säkert på rätt sak, men skulle man…
…prata om transfrågor offentligt, är det som Jenga i samtalsform.
Man liksom…
"Pronomen…"
"Han… Hen…"
Republikanerna å andra sidan: "Transor? Kan vi kalla dem transor?"
"Vad hände här? Spelar ni Jenga?
Jag älskar Jenga. Stapla upp."
Man har många, små dilemman som liberal.
Jag bor i Venice, Kalifornien, i L.A.
Ja. Och det finns många hemlösa i Venice.
Men jag är från New York, så det är svårt att ta hemlösa i L.A. på allvar.
Det är som när man har jobbat med de bästa…
En dag kom jag hem,
och jag hade fått mejl.
Ett pappersmejl.
Ett brev kallas det.
I brevet stod: "Vi ska öppna ett härbärge."
Som liberal är det bra, jag fortsatte läsa.
"På andra sidan gatan". "Åh, jävlar", tänkte jag.
Det var som att vara med i ett tv-program Hur liberal är du?
Jag skrev en svart tv-show.
Ja. Mina grannar ville protestera.
Jag protesterar inte. Jag flyttar. Men jag tänker inte…
Nej, jag flyttade inte.
De öppnade härbärget. Det är okej.
Hur liberal är du? skulle vara ett kul tv-program.
"Du är på en flygplats och en muslim
ber dig passa hans bagage medan han ber."
Hur liberal är du?
Pass!
Vet ni vem som är ett liberalt dilemma som person?
Kanye.
I början av Kanyes karriär sa han: "George Bush bryr sig inte om svarta."
De konservativa sa: "Håll käften." Liberalerna sa: "Låt honom tala."
Sen började han gilla Trump och liberalerna sa:
"Han måste faktiskt hålla käft."
Nu är folk bara helt utmattade av Kanye.
Folk tänker: "Killen är helt jävla galen."
Ja. Skoja inte.
Han är rappare.
Sen när vänder man sig till rappare för deras känslomässiga stabilitet?
Vad är ditt argument? "På min tid fanns en kille som hette Flavor Flav…
Han gick runt och sa: 'Ni vet vad klockan är!'
Och vi visste, för han hade en stor jävla klocka på bröstet."
"Det fanns en annan kille som hette DMX som rökte crack och skällde på folk.
Han sa…
Och vi visste vad han stod.
Hans skall var lika bra som hans ord."
"En annan kille hette Eminem, han gjorde album om att mörda sin fru.
Det här är normala människor."
Hon kanske gillar den här.
Ja, vapen.
Jag tappar liberalerna i vapenfrågan.
Innan jag pratar om det här, vill jag säga att jag är rädd för vapen,
men det är tydligen polisen också.
Vad ska vi lära oss av Uvalde?
Uvalde, Texas. Ska vi bara…
Krävs det alltid en bra kille med vapen? Är det enda sättet att sätta stopp?
Hela landet kommer att bestå av bra killar med vapen.
Vart man än går: "Stanna, din jävel!"
"Jag står redan still!" För helvete…
Och ska det vara upp till oss att stoppa vapen…
Fortkörning dödar tusentals människor årligen.
Ska vi stoppa det också?
Ska vi köra bort dem från vägarna?
Om man ser en fortkörare: "Ni vet vad de säger,
det enda som stoppar en dålig kille i bil, är en bra kille i bil."
Problemet är att jag inte köper någons argument fullt ut.
Det konservativas argument är att vapen finns med i konstitutionen.
Grundarna trodde att om medborgarna hade vapen,
skulle regeringen göra som de sa,
annars kunde folket göra uppror och bekämpa regeringen.
Det var en rättmätigt god idé på 1600-talet, men…
Problemet är att folk fortfarande samlar på sig vapen
som om de skulle behöva ta sig an USA:s militär.
Och de tror att de har en chans.
De kanske har rätt. Därför tycker jag att vi testar deras teori
genom en årlig kraftmätning man mot man.
Säg 100 medlemmar från NRA, mot kanske två yrkesmilitärer?
Sänd det på Fox på juldagen.
"God jul och välkomna till 2022 års upplaga av NRA:s kraftmätning.
Vi går ner till slagfältet och träffar en av våra NRA-kämpar.
"Vad heter du? Vad för slags vapen?"
"Jag heter Andy Baker.
Jag har en AR-15, och är klädd helt i kevlar."
-"Hur självsäker är du från 1 till 10?" -"En jävla miljon."
"Vi ska byta ett ord med militären."
De klipper till en snubbe i en bunker som säger:
"Jag heter sergeant Jeremiah Walker."
"Vad för vapen använder du?"
"Jag vet inte om det är rättvist, men jag använder en drönare.
Den är utrustad med åtta hellfire-missiler och en högupplöst kamera.
Som ni kan se på monitorn, är NRA-gänget samlade i ett stort kluster.
Så, jag ska…
Har vi börjat? Okej.
Jag ska trycka på den här knappen.
Ja, då var alla döda."
"Det var allt för årets NRA militärkraftmätning.
Sponsrat av Whole Foods."
NRA-killarna tänker förstås:
"Vi kan ta dem nästa år. Vi måste bara dela på oss."
Det är det konservativa argumentet. Det liberala argumentet är att
Amerikas vapenstatistik är bedrövlig.
Och det har de rätt i. 40 000 döds- skjutningar årligen. Det är bedrövligt.
Men vet ni vad de mörkar? Vet ni hur stor självmordsandelen är?
Två tredjedelar är självmord. Det är det ingen som vet.
Så när en masskjutning visas på tv,
vilket är tragiskt, går liberaler alltid ut och säger:
"Vi behöver inte psykvård, vi behöver vapenlagar."
Nej. Vad sägs om båda?
Vad sägs om en enda fråga i butiken?
Ta reda på vem som är deprimerad, och två tredjedelar försvinner direkt.
Nån kommer in och de säger: "Innan vi säljer vapnet,
kan vi få titta på din webbläsarhistorik?"
"Du har alltså lyssnat på Lana Del Rey.
Och stirrat på foton av ditt ex. Vi kommer inte sälja nåt vapen idag,
men du ska få en påse svamp
och ett ex av Den galopperande detektiven.
Du kommer att vara på benen och prata med skinkorna på nolltid."
Då är vi nere i ungefär 13 000 dödsskjutningar per år,
vilket är förskräckligt.
Men förresten,
vet ni hur många som dör i influensa varje år? 50 000.
Är du rädd för att bli mördad med pistol,
tänk på hur rädd du är för att dö av influensa…
Det är du inte.
…dela det på tre, så ses vi där.
Märker ni hur jag grubblar mig till isolerande och sviniga åsikter?
Om allt, så länge jag kan minnas.
Ibland hör jag mig själv och tänker: "Håll käften bara."
Jag är nog den enda som på frågan: "Har du hellre rätt än är lycklig?", sagt…
Det är nåt fel på mig.
Förresten, jag jobbar emot alla mina instinkter här.
Jag ger till alla liberala grupper ni kan tänka er. Jag ger till så många…
Jag ger till en antikapitalistisk grupp. Hur jävla dumt är det?
Och de har stake att be om donationer.
"Kan vi få 100 dollar till vår antikapitalism-grupp?"
Jag säger: "Ni vet väl hur jag tjänar ihop pengarna?"
Just det.
Ni kanske tänker: "Neal, ska du inte röka lite gräs? Lugna dig för fan."
Den är inte där, för att jag älskar gräs, utan för att droger inte funkar på mig.
Som MDMA…
Molly, ecstasy, beroende på hur gammal man är.
Jag har provat sju eller åtta gånger. Det har aldrig funkat på mig.
Det finns folk vars hjärnor inte svarar på MDMA. Min är sån.
Mina vänner har inte såna hjärnor.
Det var pinsamt. De masserade varandras bröstvårtor, och jag liksom…
Jag tror inte att gräs funkar på mig heller.
Eller ska gräs göra en jätteparanoid i fem minuter,
och sen måste man sova? Är det gräs det?
I så fall, mitt i prick.
Det är synd för vi lever ju i gräsets gyllene tidsålder.
Gräs är lagligt på så många ställen. Det är lagligt här.
De sponsrar humorprogram,
så jag får väskor och e-cigg och pipor.
Jag har så mycket gräs som jag inte använder.
Jag är som en dam med citronträd i trädgården.
"Ta lite gräs."
Gräs är alltså lagligt.
Svamp legaliserades precis i Denver, Oakland, i hela Oregon.
Ja.
Det kommer att finnas svampbutiker.
Redo? Man går till en svampbutik och frågar: "Är det öppet?"
"Jag vet inte, är du öppen?"
Jag är inte arg på drogerna.
MDMA, psilocybin, gräs. De gick igenom FDA:s säkerhetstester.
Men vet ni vad som inte hade passerat FDA:s säkerhetstester?
Alkohol. För säkerhet?
Om de testade whisky i ett labb…
Hundra män, 100 kvinnor, forskare doserar, och de går till sin chef med resultaten:
"Sir, vi gjorde whiskytestet.
Efter två drinkar verkade folk bli varma och glada.
Men runt den tredje drinken, blev många män stridslystna.
Kvinnorna blev upprörda, men sa att de inte ville prata om det.
Många kräktes och däckade
och alla som körde hem, kraschade sina bilar."
-"Det låter hemskt." -"Ja, men det konstiga är
att alla vill komma tillbaka på lördag.
De undrar om vi kan hyra in en DJ.
Och två israeliska killar ville promota eventet."
Jag dricker alltså inte mycket.
Det sjuka med alkohol är att det får så mycket god PR.
Sen jag var barn, har jag hört: "Ens sanna jag kommer ut när man dricker."
Det kanske stämmer för ett glas eller två.
Men jag har aldrig sett på fulla vänner och tänkt: "Där är den riktiga Tony."
"Dra åt helvete, med er!"
Där har vi hans innersta väsen.
Den riktiga Tony måste pissa på gatan.
Jag dricker inte, jag röker inte. Folk gillar inte det.
Det är bra för mig att inte dricka och röka.
Det är bra, för när jag berättar för folk på fest,
säger de: "Kul för dig", innan de går sin väg.
Alkohol är svårt.
Det är svårt för mig. Jag växte upp med en alkoholiserad pappa.
Människor älskar alkohol, och kvinnor är människor.
Så…
Erkänn.
Det är svårt att dejta,
för jag vill inte vara nån dryckespolis, men det kan samtidigt vara lite triggande.
Ibland går det bra. Andra gånger är det: "Hm, trauma".
Men jag vet inte vad jag kan kräva.
Jag vet inte vad…
"Vem är väl jag att säga att hon inte får dricka?"
"Nån som försöker skydda sig själv?"
"Från vad?"
"En negativ känslomässig upplevelse?" "Doften av alkohol?"
"Är du inte över det där?" "Hur kan du inte vara över det?"
Jag har ett negativt band som rullar i mitt huvud
om det där, och nästan allt i mitt liv.
Jag har en väldigt osund inre dialog.
Jag skrev ner det en gång och tänkte: "Jag måste radera det här."
Om mina vänner vet att nån pratar så här om mig, kommer de att bli sura.
Men det var ju ett insiderjobb.
Tittar ni nånsin tillbaka på era liv och tänker att ert öde är oundvikligt?
Om ni inte vet så mycket om mig, är jag yngst av tio barn,
vilket är för många.
Eller hur?
Mina föräldrar föddes under den stora depressionen.
Det var fina nog att ta den med sig.
Båda mina föräldrar tog med sig den energin in i äktenskapet.
Det var kaos och alkohol, och lag och ordning.
Mycket våld. Mitt tidigaste…
Ett av mina tidigaste minnen i livet, är att jag ser min tonårsbror
slåss med pappa på gräsmattan.
Jaha ja, det här är livet.
Vi hade så många regler. Ständigt regler.
Vi hade så många regler att mamma skrev ner de viktigaste
och satte upp dem på köksväggen, precis som i stålfabriker.
Min vän satte faktiskt upp dem här.
Jag ska berätta om några.
En massa tv-regler, vilket kanske är vettigt.
Massa tvättregler. Min mamma var galen i tvättstugan.
Lämnade man sina kläder för länge i tvättstugan,
konfiskerade mamma kläderna.
Försvunna, enligt röda khmerer-metoden.
Aldrig nånsin återfunna.
Fast till jul ett år,
fick min syster Anne en nyckelknippa, ett ljus
och en låda med sina gamla kläder, så…
"God jul, Anne. Varför gråter du?"
Massa smörgåsregler.
Ni hade väl också smörgåsregler?
Vi var tvungna att göra alla… Vi var för många.
Vi kunde inte göra smörgåsar på morgonen innan skolan,
så vi fick göra alla under helgen och sedan frysa in dem.
På väg till skolan på morgonen, tog vi ut en smörgås.
Ni tänker nog att mackorna måste ha varit färska,
men ni glömmer en mycket viktig sak,
vilket är att smörgåsar inte alltid tinar mellan 08.00 och lunch.
I dessa fall, fick vi äta runt kanterna som råttor på ett piratskepp.
Precis som Gilmore Girls alltså.
ALLMÄNNA REGLER
Jag uppfostrades som katolik. Någon mer?
Jag tog mig igenom alla katolska milstolpar.
Dopet, första nattvarden, konfirmationen, ateism.
Visst?
Jag borde inte säga att jag är ateist.
Jag är agnostisk gällande min ateism.
Ateister är såna självbelåtna hycklare förresten.
Ateister kan säga: "Ber du till gud? Vad löjligt.
Får jag visa dig min vision board?"
Jag känner många vita ateister, men inte många svarta.
Några, men inte många.
Jag har en teori om varför svarta sällan är ateister. Den lyder…
Ateism är höjden av vita privilegier.
Verkligen. Religionerna säger: "Får vi fresta med ett liv efter döden?"
Och vita människor säger: "Nej, tack.
Hur mycket bättre kan det bli?
Jag tar kosttillskott och ser vad som händer."
Vita privilegier har haft några goda år.
Ja.
Vitingarna, de vita…
Vitingarna blev vilseförda under 2020.
De blev helt överrumplade.
Jag pratade med en vit dam.
Hon sa: "Jag visste inte att det var så illa mellan svarta och polisen."
Det kunde du ju inte, såvida du inte har lyssnat på en enda låt
av en enda svart person, nånsin.
Vad tror du "Fuck tha Police" handlade om, damen?
"Jag trodde inte det gällde alla poliser. Jag trodde det var ett distrikt."
Bob Marleys "I Shot the Sheriff" då?
"Jo, men han sköt ju inte vice-sheriffen, så…"
Jag gillar vita privilegier som gömmer sig helt öppet.
Vet ni ett exempel på ett dolt privilegium?
Namnen på städer i USA är vitt privilegium.
Chicago och Milwaukee är ord från infödda amerikaner.
Västkusten är helgalen. San Francisco, Los Angeles, San Diego.
Spanska namn. Har ni tänkt på varför de är spanska? Tja…
För att vi stal de jävlarna från Mexiko. Vi struntade till och med i att byta namn.
Där kan vi snacka iskallt vitt privilegium.
Det är som om din polare Pete har haft tjej i åratal.
"Petes tjej".
Sen stjäl du henne, bjuder henne på fest och säger:
"Ni känner väl min tjej, Petes tjej?"
"Är du törstig, hjärtat? Fixa Petes tjej en drink."
"Jag har köpt ett halsband med dina initialer. PT, Petes tjej."
Vad mer är ett vitt privilegium? Att skämta om ras.
Som vit rinner det bara av en. Eller hur?
Jag känner de roligaste svarta killarna.
De säger: "Vita kan inte dansa. Ingen rytmkänsla."
Jag svarar: "Vem behöver rytm, när man äger skivbolaget?"
Gör jag en TikTok? Är det här TikTok?
Många vitingar frågar mig: "Neal…
Neal, jag är en bra viting. Vad kan jag göra?
Hur kan jag kämpa mot det vita privilegiet?" Erkänn att det existerar.
Det här hände mig nyligen.
Jag blev stoppad när jag körde 110 på en 50-väg.
Precis på gränsen.
Polisen var vit. Jag gav honom körkort och ägarbevis.
Han kollar min plåtar och jag satt där och tänkte:
"Jag förtjänar ett straff eller en bot.
Jag förtjänar det jag får." Han kommer tillbaka.
"Jag låter dig åka med en varning."
Jag tänker att det suger.
Mina svarta och bruna vänner skulle minst ha fått böter.
Jag måste säga nåt. Men samtidigt: "Var inte dum, han är snut."
Men ändå: "Det dags." Så jag sa: "Tack. Det var ett vitt privilegium."
Han svarade: "Privilegiet var helt vitt." Vad i helvete?
Ras är ett annan sak som är konstig för mig.
Det har haft märkligt stort inflytande i mitt liv.
Inte som för en färgad person, men 50 gånger mer än genomsnitts-vitingen.
Och jag är bra på att skriva rasskämt, men är det min sak att dra dem?
Om de hamnar i fel händer…
Som det där "vem behöver rytm"-skämtet…
Det skulle gå hem på ett Klan-möte. Som fan.
Man kan höra det.
"Vem behöver rytm, när man äger skivbolaget?
God kväll. Jag heter Jedediah."
Borde jag inte dra skämten offentligt?
Jag vet mina avsikter, men…
…vem fan bryr sig om mina avsikter om de misstolkas?
Vilken lättillgänglig humorshow, va?
Jag är i en liten teater och moraliserar om ras.
Samtidigt står Kevin Hart i nån arena:
"Har jag berättat om när jag var i Egypten och en kamel bet mig i kuken?"
Det är nåt…
Det är nåt fel på mig.
Vet ni vad?
Det här är nog en damsko.
Ni kanske tänker:
"Neal, om du gifter dig och skaffar barn kanske ditt utanförskap försvinner."
Kanske. Jag vet inte.
Aldrig varit gift, inga barn, 48 år gammal.
Folk gillar inte det.
Det är värre för kvinnor att inte vara gift, att inte ha barn.
Folk tycker synd om en.
Men som kille…
Folk är misstänksamma.
Kvinnor skulle lita mer på mig om jag hade varit gift och mördat min fru.
De skulle tänka: "Han kan älska. Han blir bara för passionerad.
Han kommer ju inte att döda två stycken."
Gulligt.
Det är inte… Jag har varit i långvariga förhållanden.
Varit kär några gånger.
Det har bara inte slutat i äktenskap.
Vi kom aldrig dit.
Man tar stora risker i de där förhållandena, för…
Man gör i princip bara dagliga tillitsövningar med nån.
Varje dag blir det: "Okej, din tur. Okej, nu kör vi."
"Herregud, det här är så kul. Min tur."
"Okej, nu kör vi. Jag har dig."
"Herregud, våra band är så starka. Vi har sån tur.
Gör på mig igen."
Jag har sårat som "fångare", och sårats som "fallare".
Båda suger av olika anledningar.
Grejen med förhållanden är
att man måste lita på varandra och försäkra varandra:
"Vi känner samma sak.
Jag känner samma som du känner för mig. Vi hör ihop."
Men efter ett tag tittar de på dig och säger: "Jag har låtsats.
Vi hör inte ihop."
Sen måste man analysera förhållandet
för att försöka lista ut när de började låtsas.
Och sen till slut acceptera att
några av dina finaste minnen kan ha varit rent svindleri.
Det är hisnande.
Jag dömer mig själv för det här.
Det är då jag tänker: "Det är nåt fel på mig."
Andra komiker dömer mig. Jag pratade med en komikervän
som sa: "Du skulle bli mer populär om du var gift med barn."
"Varför?" Han sa: "Publiken litar på dig mer
om du är gift och har barn, för att du är moralisk.
Du sätter andra före dig."
Juridiskt sett har jag aldrig gjort det.
Jag har en hund.
Den du inte älskar, tänker ni. Fan ta er, hörni.
Jag tänker inte berätta ett skit för er.
Men jag förstår att man litar mer på komiker som har familj.
Jag har en följdfråga.
Hur är det med Bill Cosbys äktenskap? Nåt nytt?
Är Louis C.K. fortfarande gift?
Han är jävligt rolig. Han måste vara gift.
Jag hade en till, men ni måste vara ärliga.
John Mulaney?
Ge mig inget jävla "ååh". Jag var på bröllopet.
Ja.
Jag vet inte vad ni pungade ut, men jag flög över hela landet, hyrde bil.
De frågade: "Uppgradering för 30 dollar?" "Det är Mulaneys bröllop. Vi kör"
Klipp till mig i en PT Cruiser: "Var det här uppgraderingen?"
Woody Allens äktenskap blomstrar i alla fall fortfarande.
Har ni sett dokumentären?
Allen v. Farrow.
De presenterade övertygande bevis.
Innan han gifte sig med sin styvdotter Soon-Yi,
våldförde han sig på sin andra styvdotter.
Det är nog den Woody Allen-filmen jag gillar minst.
Mina misslyckanden beror inte på att jag inte försöker.
Jag har provat olika metoder.
Kärleksspråk, anknytningsstilar,
ålder, ras, vikt, jobb…
Jag dejtade en modell. Tack.
Att dejta en modell, är som att äga en strandjeep.
Det är som att äga en strandjeep, för på stranden är det toppen,
men på alla andra ställen tänker man: "Jag skulle inte ha tagit hit dig."
Det här blir heterosexuellt förresten.
Jag har ingen gay-erfarenhet. Jag har aldrig varit gay.
Jag kollar en gång om året.
Är ni seriösa, kolla en gång om året.
Jag går till Pornhub, klickar på "gay, och tänker:
"Händer nåt? Okej, tillbaka till kvinnor."
Även om jag aldrig har varit gay, har jag upplevt mycket homofobi,
för jag har en bidé.
Mina straighta vänner säger: "Jag fixar det inte.
Jag kan inte ha vatten upp i röven." Är ni oroliga för…
Om det enda som hindrar dig från att vara gay, är sprutande vatten mot din röv…
…är du gay.
Var gay bara.
Kom hem till mig, gränsla ponnyn, börja ditt nya liv.
Det är så banal killars förståelse för sexualitet är.
"Jag måste bara skydda flaggan.
Då är allt sig likt."
Nej, hörni. Jag är 48 år. Flaggan har blivit kränkt, typ.
Jag har haft några fingrar i rumpan.
Kvinnors fingrar. Inget hände.
Inget förändrades. Jag sa inte: "Min identitet!"
"Allt jag trodde att jag var!"
"Stäng av Rogan, och sätt på Drag Race."
Vet ni vad det första är som försvinner i mina relationer?
Att man uppskattar varandra. Det händer i de flesta relationer.
Man slutar uppskatta varandra. Kvinnor börjar tänka:
"Män är så tanklösa och dumma."
Och män tänker: "Kvinnor är så kinkiga och underhållskrävande."
Och båda har rätt.
Kvinnor, ni är kinkiga och underhållskrävande. Men vad mer?
De är sofistikerade och eleganta
och kan skapa känslomässiga band, med direkt ögonkontakt.
Kvinnornas ande är upplyftande.
De kan förvandla ett rum med sin närvaro och energi.
Jag är glad att det är kvinnor här ikväll.
Om det inte var några kvinnor här ikväll,
utan bara killar i ett mörkt rum som stirrade på mig…
Vet ni vilken energi jag pratar om? Proud Boys. Ni vet det.
Bara ett gäng killar i avklippta läderhandskar
som bär sina hemska solglasögon så här av någon anledning.
Och kvinnor,
ni tycker att män är tanklösa och dumma, och det är vi.
Men vet ni vad vi är mer?
Så jävla roliga.
Det är vi. Vi är väldigt roliga.
Kvinnor är vackert konstruktiva. Män är komiskt destruktiva.
Går man till ett kvinnoevent, är det bara kvinnor
som skapar ögonkontakt och dricker vitt vin.
Efter ett tag tänker man: "Jag måste härifrån."
Killar dyker ofta upp för att grunda energin.
Vi är där, vi försöker… Vi försöker alltid imponera.
Vi köper grejer, vi dansar breakdance,
gör trolleritrick, bakåtvolter…
Vi berättar historier med ljudeffekter.
"Sen slog jag honom i magen. Han tog fram sin kulspruta."
Jag har aldrig nånsin hört en kvinna göra en ljudeffekt.
Ljud… Fågelkvitter, jamande… Det skulle ni kunna göra.
Vi försöker få er att skratta.
Vi har roliga smeknamn på våra vänner.
"Det här är Mike, alias Mike Stake.
Även känd som analfabet-Mike."
Jag har aldrig hört en kvinna säga: "Det här är Sarah, Sarah Torr.
Hon är så torr därnere att vi kallar henne Sahara.
Jag har ingen riktig, medfödd talang för att vara pojkvän.
Jag är glad att man inte behöver göra nåt inträdesprov,
för jag hade misslyckats så in i helvete.
Kvinnan hade kommit tillbaka med resultaten:
"Du kommer inte att bli godkänd. Det visste du nog.
"Vissa områden gick inte bra, ett av dem var att lyssna."
En fråga löd: "Du ser på tv och din tjej behöver prata, hur hanterar du det?
Vi var ute efter: "Stänga av tv:n eller fråga vad det var, men du skrev:
"Höja ljudet på tv:n,
och säga: "Jag kan inte snacka nu. Det är första kvarten,
vilket är en av de viktigaste kvartarna."
"Du misslyckades även i konflikthantering.
Frågan var: Om hon är missnöjd med nåt du har gjort,
hur hanterar du det? Och du skrev:
"Jag skulle tänka på ett tillfälle då hon gjorde nåt liknande,
och säga: 'Du ser, bitch, nu är vi kvitt.'"
Tillbaka till apparna, min vän.
Ja, det är nåt fel på mig.
En annan sak som jag har svårt för i förhållanden, är maktbalansen.
Män hade all makt i cirka 400 000 år.
För ungefär sex år sen sa kvinnorna: "Kan vi?"
Jag ska inte säga att män inte har makt. Jag ska vara mer specifik.
Liberala, vita män har ingen makt i relationer.
I denna tidsera, som liberal, vit man
måste man gå ut och protestera mot sig själv. Fattar ni?
När George Floyd-demonstrationerna bröt ut, sa jag:
"Jag tar min skylt från Women's March. 'Jag är problemet'."
Jag protesterade i Women's March. Det var inspirerande.
Jag såg också det roligaste jag nånsin sett.
Det var inspirerande. Det var 400 000 kvinnor,
deras män, pojkvänner, söner, pappor, alla tillsammans, tillsammans för en sak.
Det var otroligt.
Sen såg jag också nåt jävligt roligt.
Alla hade gjort skyltar.
Det var en annan kille där. Han hade en skylt där det stod:
"Så här ser en feminist ut", med en pil riktad mot honom.
Han och jag gick sida vid sida, vi fick ögonkontakt,
killen tittar upp på sin skyl, och…
Så vi får se vad som händer.
Jag har dejtat många kvinnor som har varit "korrigerare".
Jag har haft två olika flickvänner som sagt:
"Jag övade upp honom."
"Jag lärde honom." Ja.
Har ni hört en kille säga så? Nej, ni känner inga hallickar.
Ja.
Ni lär oss grejer, men det är aldrig nåt vi vill veta.
Ni vill att vi ska veta.
Flickvänner säger aldrig: "Jag ska visa hur man stryper en varg."
Det är alltid tjejiga saker som ni vill att vi ska veta,
och sen säger vi: "Jaha."
Det är lätet från en kille som lär sig nåt han inte bryr sig om.
"Jaha."
"Påslakan, ja.
Täcken bör ha sin egen påse.
Tack, älskling."
Det händer alla killar, över hela världen. Ålder, ras, klass spelar ingen roll.
Alla vet vad som hände med Meghan Markle och Harry Potter.
Är det så han heter?
Vi vet vad som hände. Hon sa: Vi är i England, du är prins,
men din familj suger, så vi åker till USA, så du blir helt jävla anonym.
Och han sa…
"Jaha…
Skit i våra tusenåriga traditioner. Tack, älskling."
Mycket i relationer handlar om tur.
Ingen pratar om det. Det handlar om tur.
Det här har jag kollat upp.
Det finns en åttondels chans att man gifter sig med den man dejtar.
Det är 50 % chans att äktenskapet håller.
I grund och botten,
är det 6 % chans att du är i ett långvarigt förhållande
med den du dejtar, även om ni båda är toppen.
Sex procent. Det är tur.
Jag vet att jag måste pausa showen nu och låta alla killar som är här på dejt,
titta på sin dam och säga att ni är undantaget.
Ni kommer att klara det. Jag fattar.
Men 6 %, det handlar om tur.
Även om jag har fel och det är nio, men det är sex.
Det handlar om tur. Vi är alla…
Vi dömer varandra för våra misslyckade relationer.
Vi dömer oss själva. Vi borde ha empati.
Vi är alla som NBA-fansen som provkastar från halva planen.
När fansen missar ropar alla: "Åh"!
De säger inte: "Fan ta dig!
Fundera på varför du missade kastet.
Börja med relationen till din mamma och ta det därifrån."
Och så bebisar.
Jag är inte bebismotståndare.
Jag är fostermotståndare. Ni vet att jag är fostermotståndare.
Jag hatar foster. Fan, vad jag hatar dem.
Jag önskar att ett foster muckar med mig.
Jag har aldrig tittat ner och tänkt:
"Jag borde återskapa det här.
Spola tillbaka. Vi kör."
Vet ni vilket tv-program som gjorde mig tveksam till barn?
Har ni sett de där kvällsnyheterna?
Klimatförändringar är en mardröm. Jordens befolkning är redan för stor.
Ilska och splittring är överallt mer än nånsin.
Att få barn nu är som att vara på en hemmafest.
Det är fullt av folk, man kan inte röra sig,
källaren svämmar över, snuten kommer
och du säger till din kompis: "Vi borde bjuda Brian."
Problemet är att jag måste berätta på första dejten.
Jag behöver kanske inte, men det verkar trevligare.
Kvinnor har konstig tajming när det kommer till det där.
Jag var på dejt med en tjej som sa: "Jag är 40.
Jag måste börja tänka på vem jag ska ha barn med."
"Börja tänka", tänkte jag.
"Fröken, det kan handla om minuter."
Så jag måste berätta att jag inte vill ha barn på första dejten.
Folk gillar inte det.
Att berätta på första dejten, är som att gå på en jobbintervju
och säga: "Bara så du vet, jag sysslar inte med datorer."
"Hur vill du göra det här?"
Det kan vara tur. Det kan vara timing.
Eller så är det båda. Kanske är det jag?
Det är kanske nåt fel på mig.
Jag är kanske för vresig, skadad eller kvinnofientlig.
Eller nåt jag inte ens vet själv.
Vet ni vad jag har insett?
Det är inte du.
Det är inte du?
Bra, då avslutar vi showen. God natt, allihop.
Kvinnor, ser ni vad för slags tro jag är ute efter?
Bara lite?
Jag tänkte nyligen att…
…jag inte kan garantera en kvinna känslomässig trygghet.
Jag vet inte om hon kan ge mig några garantier heller.
Jag hoppas inte att det är så, men det är så jag känner.
Folk frågar: "Känner du dig inte ensam?"
Jo.
Men jag har aldrig varit ensammare än i relationer
som jag inte ville vara i.
Och sen det där med barn…
Jag säger att det handlar om klimatförändringarna…
Det är det inte. Hemlis, det är inte det.
Jag säger det, men det handlar om känslomässiga band.
Jag vill inte att barnet ska födas, och jag inte känner nåt.
Vi vet alla vad som hände med Keith.
Och än viktigare, min pappa fick tio barn. Han älskade inte någon av oss.
Så jag vill inte… Halva jag är som honom. Jag kan upprepa det där.
Folk säger: "Du skulle bli en bra pappa."
Jag skulle bli en bra marinsoldat också, men jag vill inte.
Folk säger: "Prova." Det är inte…
"Ta chansen."
Det är inte min risk, det är deras risk. De bär all risk, eller hur?
Om du föds med en förälder som inte älskar dig,
tillbringar du hela livet med att tro att nåt är fel på dig.
Jag måste också säga att jag ogillar pressen vi har på oss.
Jag ogillar det verkligen.
Vi har massor av nya könstillhörigheter och sexuella läggningar.
Men det finns bara en förhållande- riktning. Den mot äktenskapet.
"Polyamori, då?"
Polyamorösa får inga skattelättnader. Sluta.
Men folk imponeras av saker som:
-"Vi har gift oss och signerat en licens." -"En äktenskapslicens? Hur gjorde ni?"
Ett juridiskt ok imponerar inte så mycket på mig.
Vet ni? Vad känns mest meningsfullt?
En fågel i en bur,
eller en fågel som flyger iväg varje dag, men som kommer tillbaka
bara för att den gillar att vara din fågel?
Är inte det bättre?
Folk säger idiotiska saker som: "Om ni inte gifter er,
kan ni inte hälsa på efter besökstid."
Jo, om jag ger vakten 40 dollar.
Så där, fågeln.
Har ni frågat gifta människor hur de har det?
Svaren kan chocka.
Det gäller inte bara män. Fråga en kvinna om äktenskapet…
Kvinnor låter som politiker som undviker en het potatis.
"Lisa, hur är det mellan dig och Mike?" Hon svarar: "Barnen mår toppen."
Och frågar man killar om äktenskapet,
låter de som om de läser ett brev från gisslan.
"Hur är det mellan dig och Lisa?" Han svarar:
"Hej.
Jag är lycklig.
Oroa dig inte för mig.
Oroa dig för själv
och din hedniska livsstil.
Hon har lärt mig så mycket
och gjort mig till en bättre man."
Hon sitter i hörnet som en IS-medlem: "Berätta om påslakanet."
"Jaha."
Det här är kul.
Visst är kul att vara ute?
En av fördelarna med covid kanske kan bli
ökad empati för mental ohälsa.
Alla var isolerade.
Människor mår inte bra av isolering.
Vi har fortfarande grotthjärnor.
Så när vi blir isolerade,
tror vi att stammen förskjuter oss och vi börjar hacka på oss själva
och hittar fel som inte finns där, och…
Vår mentala hälsa försämras.
I framtiden hoppas jag att folk känner empati när nån säger:
"Jag är deprimerad eller ängslig", och svarar: "Ja, jag minns."
Många av oss har känt oss isolerade hela livet.
En annan sak,
som jag inte hade nåt emot med covid, var att vi tog det lugnare på jobbet.
Vi kunde sänka svärdet en aning.
Om du åstadkom nåt under covid, grymt.
Om inte, också grymt.
De enda som åstadkom nåt under covid, enligt mig var…
Bo Burnham…
Amazon.com,
och Chicago Bulls från 1998. På nåt konstigt sätt.
De vann igen liksom.
Det var skönt att slappna av lite, men så fort världen öppnade
fortsatte jag att jämföra mig med andra komiker.
Vem som var med i vems podcast, vem som uppträdde var,
hur många biljetter de sålde…
Är jag för gammal för TikTok?
Kan man göra videoklipp med läppsynk, och ta kolesterolmedicin?
Som jag sa, humor är så offentligt och kan vara rätt avslöjande.
På många sätt känns det inte som om jag
passar in i nånstans. Jag är inte så värst bra.
Humor är en grej som jag känner att jag behärskar. Jag är del av nåt.
Men man får alltid en påminnelse: "Det är du inte."
Precis innan covid hade Netflix fest.
Historien innehåller många kändisnamn, så ursäkta på förhand.
Så många kändisnamn… DiCaprio var där. Jag nämner det inte ens.
Så…
Netflix hade fest hemma hos Netflix-chefen.
En kille som heter Ted Sarandos. En lysande man.
Det är hemma hos Ted Sarandos. Jag går in,
och där är världens största komiker.
Jag tittar mig omkring och ser Burr, Aziz, Mulaney, Ali Wong,
Sarah Silverman, Wanda Sykes, Trevor Noah,
Borat.
Och jag tänkte: "Rätt okej, Neal. Okej."
Dave Chappelle,
Chris Rock, Kevin Hart.
Och där borta,
Ellen DeGeneres, Eddie Murphy.
Jag tänkte: "Jäklar, jag har aldrig sett allihop på ett ställe förut."
Jag minns att jag tänkte: "Jag vet inte vad du har gjort
för att bli inbjuden, men det måste ha varit bra.
Jag är stolt över dig."
Jag ser mig omkring och alla mina hjältar är där.
Alla ikoner.
Och Ted Sarandos, som är en lysande man…
…utbringar en skål och säger:
"Det är så spännande att få vara i samma rum
som alla mina humorhjältar."
Och Chris Rock skriker:
"Och Neal Brennan!"
Jag tänkte: "En dag hoppas jag
att Chris blir förödmjukad inför alla sina kollegor."
Bra skämt, förresten. Helt rätt skämt att dra.
Jag önskar bara att jag hade varit nån annan, så jag hade uppskattat det.
Jag tänkte: "Fan, jag är Neal Brennan."
Ni vet på film när någon blir generad och de klipper till slow motion…
Mina slowmotion-bilder var på Ellen…
Och Borat som sa: "Min fru!"
Det fick mig att ifrågasätta mig själv, som vanligt.
De där människorna är naturbegåvningar. Dave började som 14-åring. Han var bra då.
Eddie visste att han ville göra tv när han var fem.
Ellen gjorde The Tonight Show innan hon började med stand-up.
Ni vet, alla dessa historier…
Samtidigt gjorde jag allt bakvänt.
Jag var författare, och blev komiker i trettioårsåldern.
Jag är ingen naturbegåvning.
Jag fick kämpa och ta röstlektioner och rörelsekurser.
Jag lyssnade på ljudböcker om karisma.
Flertalet.
Jag låtsas att det tillhör det förflutna, men jag håller på nu.
Ser ni den här? "Det är ingen klocka." Korrekt.
Det kallas Pavlok.
Den ger mig en liten elchock
var tredje minut, för att påminna mig om att le.
Det har pågått under hela showen.
När jag är bland såna människor,
tänker jag att jag kanske inte ska göra det här?
Vad är det här förresten?
Varför gör jag inte bara vanlig stand-up?
Förra gången sa jag: "Jag behöver tre olika mikrofoner uppställda på rad."
Den här…
I den här showen säger jag: "Hallå, allihop. Jag tog med block!"
Jag har tillbringat de senaste…
…femton åren av mitt liv med att vara komiker.
Alla komiker jag träffar säger: "Du är nog mer av en författare."
Vilket är komikers sätt att säga: "Ge mig dina skämt."
När jag var författare, sa alla författare:
"Du är nog mer av en komiker."
Vilket är författares sätt att säga: "Du är störig."
Så om vi har komikerna här och författarna här…
"Neal, du kan väl stanna här i mitten, med din lilla stand-up "traumedi".
Sa jag att jag betalade henne för det här?
Var …
…är de här sakerna hanterbara.
Men det är…
Helheten är det svåra. Det är där depressionen sätter in.
Jag har testat så många grejer.
Alltså, så många.
Terapi, medicinering…
Ketamin.
Jag har testat transkraniell magnetstimulering.
Det var bra, men det slutade verka.
Då åkte jag till Kina för att få en starkare version av TMS,
vilket är olagligt i USA.
De kanske inte är lagligt i Kina, vad vet jag.
Och sen…
Sen testade jag 5-MeO-DMT.
Som Bufo alvarius.
Det är som en psykedelisk atombomb.
Jag gick nog för långt där.
Jag tror…
Jag skadade mig nog lite grann.
Men jag antar att det är logiskt
att om letar efter en magisk kula,
blir man nog skjuten då och då.
Men jag tänkte bara:
"Hur kunde du göra självhjälp till självskada?"
Hela kvällen har jag sagt
att det är nåt fel på mig.
Och det är nåt fel på mig.
Jag är inte snäll mot mig själv.
Jag visar inte mig själv nån välvilja.
Jag kämpar bara på,
och attackerar mig själv obönhörligt som om det är mitt jobb.
Jag skulle gärna sluta.
Jag vill tro att mitt sätt att vara,
mina tankar, mina vanor,
mina känslor,
min tro…
Jag vill tro att de inte är helt defekta.
Jag vill tro att personlighetens alkemi…
Min ande…
Det måste vara tillräckligt.
Snälla.
Låt det vara tillräckligt.
Undertexter: Jenny Johansson