Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
НІЛ БРЕННАН: БЛОКИ
Гаразд, я все поясню.
Моя подруга…
Можемо сказати «колишня подруга».
Вона художниця, гаразд?
Тема нашої дружби — відчуття самотності у світі.
Тож я написав шоу про це почуття,
надіслав їй сценарій і сказав:
«Гей, а зробиш для мене фон?»
Вона така: «Не хвилюйся».
А два дні тому вона відправила мені ось це.
Це радше схоже не на самотність,
а на кабінет логопеда для другокласників.
Я запитав: «Що мені з цим робити?»
Вона відповіла: «Розберешся».
Тож я буду
розмовляти з вами, друзі…
увесь вечір,
але й буду зайнятий тим, щоб задовольнити її.
Мене не має це дивувати.
У вас у житті все гладко?
Чи просто пливете за течією від події до події,
і вас це влаштовує? Бо мене — ні.
Більшість того, що я роблю, нагадує викидання сміття,
коли йдеш до тих сміттєвих баків, де є контейнери для сміття,
перероблення та компосту.
Ти стараєшся, але після того не впевнений, чи все зробив правильно.
Здебільшого саме так я почуваюся.
Я постійно відчуваю, що десь облажався, і що в мене будуть проблеми.
Переживаю, що моя остання думка на Землі, коли помиратиму, буде такою:
«Ця медсестра зла на мене?»
Технічно в цих сферах життя я відчуваю,
що зі мною щось не так.
Деякі з них важливіші за інші.
Можемо почати з малого. З собак. Так?
Отже, у мене ніколи не було домашніх тварин.
Але я дивлюся відео з собаками, вони такі милі й віддані,
коли солдати повертаються,
собака божеволіє, як і солдат,
і пес вилизує йому обличчя. Знаєте що?
Варто завести собаку.
Тож я взяв пітбуля, на ім'я Кіт.
І всі казали мені: «Кіт буде твоїм найкращим другом».
Маю сказати,
певно, дев'ятий найкращий друг.
Ми ніби й ладнаємо,
але той зв'язок, що з'являється між людьми та тваринами,
у нас щось не з'явився.
А потім я задумався:
«Я не розумію стосунків між людиною і собакою,
чи я таки єдиний, хто якраз розуміє ці стосунки?»
Бо всі ставлять одне й те ж питання: «Ти його врятував?»
Так їх ж усіх рятують.
Вони ж самі нормально не проживуть.
Ніколи не чув щось типу: «Де взяв лабрадудля?»
«Зайшов у Банк Америки. Він був менеджером.
Тепер це повністю наш лабрадудль».
Не варто казати, що врятував.
Люди люблять себе вихваляти.
«Ми врятували, зберегли, прихистили». Ні.
Ось що ставалося з кожним псом.
Пес народився в смітті, його викрали, віддали вам.
«Ні, Ніле. Ти не розумієш. Я — собачниця».
Справді? Знаєш, хто ще собачниця? Мама того собаки.
Думаємо, що як говоримо з собаками, наче з малюками, то вони малюки.
Але ні. Вони наші полонені.
Постійно кажете: «Хто хороша дівчинка?»
Знизьте голос. Побачите, який ви монстр.
«Хто хороша дівчинка?
Можемо піти надвір. Маю надіти тобі ланцюг на шию.
Зроби трюк. Я дам тобі шматочок їжі.
Ти мій найкращий друг».
Ми знімаємо фільми про це, романтизуючи стосунки,
як у «Марлі та я».
Знаєте, що бачить там пес?
Бачить викраденого, але Ліам Нісон так і не з'явився.
І, до речі, це моя провина. Зі мною щось не так.
Тож я почитав книжки про собак… Просто…
Думаєте, ця штука тут для мого жарту про ЛГБТ?
Чи вона натякає, що в мене аутизм?
Навіть ті групи, де я вважаю себе їхньою частиною,
насправді я цього не відчуваю. Наприклад, ліберали.
Точно ліберал.
Погляньте на мене. Худющий.
Я схожий на Рейчел Меддоу з бородою.
Та не почуваюся членом групи,
бо лібералів на планеті люблять найменше. Республіканці захоплюють.
Хапають кицьок, стріляють з пістолетів, як у «Світі Дикого Заходу»
Республіканці жадібні.
Республіканці дбають про себе, свої родини, багатіїв, ось і все.
А ліберали дбають про всіх.
Не про плоди звісно. Але про всіх інших.
Маю рацію, ліберали?
До біса плід. Хто зі мною, ліберали?
Я спущу плід униз по Вілширу, якщо побачу хоч один.
Проблема ліберальності
в тому, що немає достатньо лібералів.
Якщо є купа республіканців і хтось каже:
«Я республіканець». Вони кажуть: «Заходь».
Якщо є купа лібералів, і один каже: «Гей, я ліберал»,
вони кажуть: «Побачимо».
Можеш вірити у правильне, як ліберал,
але як неправильно висловиш це, усе, ти в дупі. І це лякає.
Ви говорили про трансгендерні проблеми на людях?
І зараз думаєте: «Тільки не це.
Не роби, як твій друг. Зміни тему».
Та я саме про це й кажу. Страшно.
Я впевнений, що ми всі віримо у правильне, але ви…
Говорити про трансгендерність публічно —
це наче грати в розмовну «Дженгу».
Ти наче…
«Займенники…
Він. Вони.»
Потім республіканці такі: «Будемо називати їх трансами?
Що тут таке? Граєте в "Дженгу"?
Обожнюю "Дженгу". Почнемо спочатку».
У лібералів багато маленьких загадок, так?
Я жив у Венеції, Каліфорнії, у Лос-Анджелесі.
Так. У Венеції багато безхатьків.
Але я з Нью-Йорка, важко серйозно сприймати безхатьків у Лос-Анджелесі.
Це наче після праці з найкращими.
Одного дня я повернувся додому
і отримав листа.
Паперового листа.
Звичайного листа.
«Відкриваємо притулок для безхатьків».
Для ліберала це чудово. Читаю далі.
«Через дорогу від вашого будинку». Я подумав: «Дідько».
Це було наче ігрове шоу — «Наскільки ти ліберал?»
Я написав «Шоу Шаппелла».
Так. Мої сусіди хочуть протестувати.
Та я не збираюся.
Я переїду. Але я не буду…
Ні, я не переїхав.
Притулок відкрили. Він непоганий. Усе гаразд.
«Наскільки ти ліберал?» було б цікавим шоу.
«Ви в аеропорту, підходить мусульманин
і просить подивитися за речами, поки молитиметься».
«Наскільки ти ліберал?»
Пропускаю хід!
Знаєте, хто справжня ліберальна загадка?
Каньє.
Бо коли Каньє починав, він сказав:
«Бушу начхати на темношкірих». Консерватори казали: «Замовкни».
Ліберали казали: «Нехай говорить».
Далі казав, що любить Трампа,
тоді вже ліберали сказали: «Таки замовкни».
Люди вже втомилися від Каньє
Кажуть: «Цей хлопець божевільний».
Так. Без жартів.
Він репер.
Ви покладаєтеся на емоційну стабільність реперів?
Який аргумент? «А в моїй молодості
був хлопець Флейвор Флейв.
Він ходив і казав: "Знаєте, яка година?"
А ми знали. У нього на грудях був величезний годинник.
Був ще хлопець на прізвисько DMX, який курив крек і гавкав на людей.
Ось так робив…
І ми знали, де він стоїть.
Гавкав так само, як і говорив.
Був ще один, Емінем,
з альбомами про вбивство дружини.
Це нормальні люди».
Ось. Може, їй так сподобається.
Так, зброя.
Я втрачаю ліберальність через зброю.
Я хотів би, перш ніж говорити про це, сказати, що я боюся зброї,
але виявляється, що копи теж.
Чого ми маємо навчитися з Ювалде?
З Ювалде, Техас. Чи повинні ми просто…
Завжди має бути хороший хлопець зі зброєю? Єдиний спосіб зупинити це?
Усі… Країна буде складатися з хороших хлопців зі зброєю.
Де б ти не був: «Завмри!» «Ти завмри!» «Я вже завмер!» Просто кляте…
Якщо ми маємо зупинити використання зброї…
зазначу, через перевищення швидкості гине багато людей.
Ми теж маємо це зупинити?
Маємо вигнати їх з дороги?
Як бачимо, що наближається порушник: «Як то кажуть,
поганця з машиною зупинить хороший хлопець з машиною».
Моя проблема зі зброєю в тому, що не приймаю аргументи жодної зі сторін.
Консерватори стверджують, що зброя є в Конституції,
батьки-засновники вважали, якщо у громадян є зброя,
уряд робитиме те, що вони скажуть,
інакше люди повстануть і боротимуться з урядом.
Це була справді чудова ідея в 1700-х роках, але…
Проблема в тому, що люди досі зберігають зброю,
думаючи, що колись їм знадобиться для боротьби з військовим,
і вважають, що в них є шанс, так?
Може, вони мають рацію,
тому я пропоную перевірити їхню теорію
і раз на рік проводити протистояння віч-на-віч.
Скажімо, 100 членів НСА
проти, не знаю, двох військових.
Трансляція на «Фокс» на Різдво.
«Щасливого Різдва і вітаю вас на протистоянні НСА та військових 2022.
Спустимося на поле, познайомимося з учасником НСА.
Як вас звати? Яка у вас зброя?»
«Я Енді Бейкер,
у мене AR-15, я повністю в кевларі».
«Наскільки впевнені за шкалою до десяти?»
«На мільйон, чорт забирай».
«Підійдемо тепер до військових».
Показують хлопця в бункері, і він сказав:
«Я штабний сержант Єремія Вокер».
«З якою зброєю працюєте?»
«Не знаю, чи це справедливо, але я працюю з дроном.
Оснащений вісьмома ракетами "Хеллфайр"
і високопотужною камерою.
Як бачите, на цьому моніторі, хлопці з НСА скупчилися разом.
Отже, я просто…
Ми почали? Гаразд.
Так, я натисну цю кнопку прямо тут.
Так, тепер вони мертві».
«Цього вистачить для цьогорічного протистояння НСА та військових.
Спонсор показу —
"Хоул Фудс"».
Знаєте, хлопці з НСА кажуть:
«Зможемо перемогти наступного року. Треба розділитися».
Це аргумент консерваторів, а аргумент лібералів полягає в тому,
що статистика зброї в Америці дуже страшна, чи не так?
І це лише те, що відомо. Від зброї за рік померло 40 000 людей. Це жахливо.
Знаєте, чого вам не кажуть? Скільки там самогубств?
Дві третини — самогубства. Ніхто про це не знає.
Тож, коли на телебаченні масові стрілянини,
дуже трагічні, ліберали завжди кажуть по телевізору:
«Потрібна не психіатрична допомога, а контроль над зброєю». Ні.
А, може, і те, і те? Так?
При продажі можна ставити одне питання. І дізнатися, хто в депресії, хто ні,
ось вам дві третини смертей від зброї.
Заходить хлопець, йому кажуть: «Перш ніж продамо зброю,
можемо подивитися історію вашого браузера?»
Він такий: «Ви слухали Лану Дель Рей.
І дивилися на фото колишньої. Сьогодні ми не продамо вам зброю,
але дамо пакет грибів
і копію «Ейса Вентури: Розшук домашніх тварин.
Швидко станете на ноги
й заговорите своїми сідницями».
Тож виходить тепер 13 000 смертей від зброї на рік,
це жахливо.
Але до речі
знаєте, скільки людей за рік помирає від грипу? П'ятдесят тисяч.
Як боїтеся, що вмрете від зброї,
наскільки боїтеся померти від грипу?
Ви ж не боїтеся.
Розділіть на три, і зустрінемося там.
Помітили, як ставлю себе в ізольовані, придуркуваті позиції?
Стосується всього, що можу згадати.
Навіть коли чую себе, кажу: «Замовкни».
Я, певно, єдиний, кого питали:
«Ти радше був би правим чи щасливим?» І я такий…
Зі мною щось не так.
І до речі тут я працюю проти всіх своїх інстинктів.
Знаєте, я жертвую кошти усім ліберальним групам.
Дуже багатьом…
Я жертвую кошти антикапіталістичній групі. Наскільки це тупо?
У них ще вистачає сміливості просити більше грошей:
«Дасте ще 100 баксів для антикапіталістичної групи?»
Я кажу: «Але ж ви знаєте, як я заробляю ці гроші?»
Так.
Може, ви думаєте: «Ніле, чому ти не куриш травку?
Чорт, розслабся». Воно там не через мою любов до трави.
Воно там висить, бо я не думаю, що рекреаційні наркотики мені допомагають.
Як от МДМА.
Моллі, екстазі, залежно від віку.
Я пробував сім чи вісім разів. Так і не спрацьовувало.
Є люди, чий мозок не реагує на екстазі. У мене такий.
У моїх друзів немає такого мозку.
Це дивно.
Вони всі труть один одному соски, а я просто…
Не думаю, що й травка діє на мене.
Хіба від травки стаєш параноїком на п'ять хвилин,
а потім лягаєш спати? Це травка?
Якщо так, тоді це точно вона.
Мені ще й соромно, бо ми живемо в золотому віці травки.
Травка легальна в багатьох місцях. Навіть тут.
Вони спонсорують комедійні шоу,
а я отримую пакетики, вейпи та сигари.
Удома стільки травки, яку не можу використати,
що я вже як стара баба з лимонним деревом у садку.
Я такий: «Візьми травку».
Отже, травка легальна.
Гриби легалізували в Денвері, Окленді, у всьому Орегоні.
Так.
Тож там будуть магазини грибів.
Готові? Підете в цей магазин, скажете: «Відчинені?»
А вони: «Не знаю, а ви?»
Я не злюся на ці наркотики.
Екстезі, псилоцибін, травка — пройшли через перевірку Управління медикаментів.
Але знаєте, що не пройшло б перевірку на безпеку?
Алкоголь. Яка тут безпека?
От перевірили б вони віскі в лабораторії.
Сто чоловіків та сто жінок науковців наливають,
записують результати та йдуть до боса.
«Пане, ми тестували віскі.
Перші дві склянки люди були теплими та щасливими.
Після третьої багато чоловіків стали войовничими.
Жінки були засмучені,
але не хотіли про це говорити.
Тоді багато людей блювали й відключилися,
і всі, хто їхав додому, порозбивали машини.
«Звучить жахливо». «Знаю, а тепер найдивніше.
Вони хочуть знову зібратися в суботу.
Вони хочуть найняти діджея.
І два ізраїльтяни хочуть це просувати. Чи не…»
Очевидно, я не п'ю багато.
Найдурніше в алкоголі – його дуже добре піарять.
Ще з дитинства я завжди чув: «Як п'єш, справжнє "я" виходить назовні».
Правда. Але десь до другої склянки.
Але ще не дивися на вщент п'яного друга
з думками: «Ось це справжній Тоні».
«Пішли ви, хлопці!»
Ось це і є його Богом дана сутність.
Справжній Тоні має пісяти на вулиці.
Так, небагато п'ю. І небагато курю.
Людям не подобається.
Добре не пити й не курити.
Я знаю, що це добре, бо коли я це кажу людям на вечірках,
вони такі: «Молодець» і йдуть геть.
Алкоголь — це важко.
Для мене це важко, бо я виріс з батьком-алкоголіком.
Знаєте, люди люблять алкоголь, а жінки — це люди.
Тож…
Визнайте це.
І тому зустрічатися важко,
бо я не хочу слідкувати за тим, хто і скільки п'є,
але водночас це може трохи збентежити.
Іноді все нормально. А інколи: «Ага, травма».
Але я не знаю, що можу просити в цьому плані.
Я просто не знаю, що…
Думаю: «Хто я такий, щоб казати їй не пити?
Людина, яка намагається захистити себе?
Від чого?
Від негативного емоційного досвіду? Запаху алкоголю?
Ти ще цим переймаєшся? Чому ти досі цим переймаєшся?»
У мене в голові крутиться негативна плівка
про це й майже все в моєму житті.
У мене дуже… У мене поганий внутрішній монолог.
Я записав це одного разу, коли побачив,
зрозумів, що треба стерти.
Бо як хтось із друзів дізнається, що зі мною так говорять,
то розлютиться.
А тим часом це було моїх рук діло.
Ви коли-небудь озиралися на своє життя і думали, що те, який ви, неминуче?
Якщо мало знаєте про мене: я наймолодший з десяти дітей,
а це забагато.
Так?
Мої батьки народилися під час Великої депресії,
що супроводжувала їх усе життя.
Так, мої батьки привнесли цю енергію у свій союз,
він був повний хаосу, алкоголю,
закону та порядку.
Багато насильства. Мої перші…
Одним із перших моїх спогадів було те, як мій брат-підліток
бився з татом перед домом.
Так, звісно, таке життя.
Стільки правил. Постійні правила.
Там було стільки правил, що зрештою моя мати виписала найважливіші
й наклеїла їх на стіну кухні, як на сталеливарному заводі.
Моя подруга додала їх сюди.
Розповім про деякі з них.
Купа правил щодо ТБ, що, мабуть, має сенс.
Багато правил щодо прання. Моя мати була схиблена на пранні.
Якщо ви надто довго тримали одяг у пральні,
мати конфіскувала одяг.
Вони зникали, нагадувало стиль червоних кхмерів.
Ніколи більше їх не бачили.
Хоча одного разу на Різдво
моя сестра Енн отримала брелок, свічку,
та коробку свого старого одягу, тож…
З Різдвом, Енн. Чому ти плачеш?
Правила про сандвічі.
У всіх же були такі правила.
Треба було робити всі… Нас було дуже багато.
Ми не могли робити їх щоранку перед школою,
тож у вихідні ми робили багато канапок,
а потім клали в морозилку.
А по дорозі до школи ми вже їли один з наших сандвічів.
Ви думаєте, що це не дуже свіжі канапки,
але ви забули важливу інформацію.
Вони не завжди розморожувалися від восьмої ранку до обіду.
У таких випадках ми їли краї, як щури на піратському кораблі.
Нагадує «Дівчата Гілмор».
ЗАГАЛЬНІ ПРАВИЛА
Так, я виріс католиком. Ще хтось?
Так, я пройшов всі католицькі етапи.
Хрещення, Перше Святе Причастя,
Миропомазання, атеїзм.
Так?
Дарма згадав атеїзм.
Уявімо, я агностик щодо свого атеїзму.
До речі атеїсти такі самовдоволені лицеміри.
Кажуть: «Молитеся богу? Це так безглуздо.
Можу показати швидко свою дошку візуалізації?»
Знаю багато білих атеїстів. Та темношкірих — ні.
Вони є, але їх небагато.
Маю теорію, чому темношкірих атеїстів мало.
Отже, слухайте.
Атеїзм — це справжній привілей білих.
Релігія намагається зацікавити потойбічним життям.
А білі люди такі: «Ні, дякую.
Хіба може бути щось краще?
Візьму свої добавки й гляну, що трапиться».
У білих досить довго були привілеї, правда?
Так.
Казці, кавказці.
Вони приголомшили всіх у 2020 році.
Їх просто застали зненацька, так?
Я говорив з білою жінкою.
Каже: «Я не знала, що в темношкірих настільки все погано з поліцією».
Я сказав: «А ти б і не здогадалася, якби не послухала
будь-яку пісню темношкірого».
Як думаєш, про що пісня «До біса поліцію», панянко?
«Думала, що це не про всю поліцію, а про відділок якийсь».
Як щодо пісні «Я застрелив шерифа» Боба Марлі?
«Я знаю, але ж помічника не застрелив, тож…»
Подобаються привілеї білих, сховані на виду.
Знаєте, про які я говорю?
Багато назв американських міст — привілеї білих.
Наприклад, Чикаго, Мілвокі — індіанські слова.
Західне узбережжя дике.
Сан-Франциско, Лос-Анджелес, Сан-Дієго.
Іспанські назви. Ніколи не задумувалися, чому іспанські? Ну…
Ми сплагіатили мексиканські міста,
і навіть не парилися про зміну назв.
Це якийсь крижаний привілей білих.
Це якби у вашого друга Піта була дівчина.
«Дівчина Піта».
Якось забираєш її у Піта, ведеш на вечірку, і кажеш:
«Мою дівчину звати "дівчина Піта"».
«Хочеш пити? Принесіть дівчині Піта випити.
Я купив намисто з ініціалами "Д.П". Дівчина Піта».
Знаєте, який привілей білих? Жарти про расу.
У білих людей вони якось самі вириваються. Правда?
Знаю найсмішніших, найжорстокіших темношкірих.
Кажуть: «Білі не танцюють. Не відчувають ритму».
Я у відповідь: «Кому потрібен ритм, коли ти власник лейблу?»
Так роблять у тік-тоці? Чесно скажіть. Так?
Багато кавказців питали мене: «Ніле…
Я хороший кавказець. Що мені робити?
Як боротися з привілеєм білих?» Уявіть, що це відбувається з вами.
Зі мною було нещодавно.
Їхав 120 кілометрів за годину, коли було обмеження 60.
Мало не вмер.
І білий коп. Я дістав права й реєстрацію.
Він перевіряє мої номерні знаки, а я сиджу й думаю:
«Я заслуговую на будь-який штраф.
Що б я не отримав, я заслужив». Він повертається.
Каже: «Відпускаю вас з попередженням».
Я такий: «Це маячня.
Бо мої темношкірі друзі, як мінімум, отримали б штраф».
Я мав щось сказати. І думаю собі: «Не тупи. Він коп».
Вирішив, зараз саме час і сказав:
«Дякую. Це честь для білого».
Він сказав: «Для всіх білих честь». Якого біса?
Раса — це ще одна дивна для мене тема,
бо вона дуже вплинула на моє життя.
Не так, як на темношкірих, та в рази сильніше, ніж на звичайного білого.
Я пишу круті жарти про раси, але чи варто мені їх розповідати?
А якщо вони потраплять не в ті руки…
Уявіть, як би жарт про ритм залетів
на зібрані Ку-клукс-клану.
Залетів би.
Самі ж чуєте.
«Кому потрібен ритм, якщо ти власник лейблу?
Успіхів. З вами був Джедедія».
Тож мені не варто жартувати на людях?
Я знаю, які у мене наміри,
але кого хвилюють мої наміри, якщо жарти неправильно сприймають?
Досить доступне комедійне шоу, так, друзі?
Я в маленькому театрі, читаю мораль про раси.
Тим часом Кевін Гарт на арені:
«Я розповім вам, як мене в Єгипті вкусив за члена верблюд».
Щось…
Щось не так зі мною.
О, знаєте що?
Гадаю, це жіноча туфля.
Ви, певно, думаєте:
«Ніле, якби ти одружився і завів дітей, частина відчуження могла б розвіятися».
Можливо. Не знаю.
Ніколи не був одружений. Не маю дітей. Мені 48 років.
Людям це не подобається.
Але жінкам у цьому плані гірше.
Не одружена, без дітей, люди жаліють тебе.
Але якщо це чоловік, люди починають щось підозрювати.
Жінки більше довіряли б мені, якби був одружений і вбив свою дружину.
Казали б: «Він здатний любити. Просто надто пристрасний.
Він же не збирається вбивати двох людей».
Милий.
Так, ні. У мене були тривалі стосунки.
Кілька разів закохувався.
Просто не доходило до шлюбу.
Ну не доходило.
Це великі ризики, ці стосунки, бо…
По суті, щодня падаєте, щоб перевірити на довіру.
Щодня ви такі: «Гаразд. Твоя черга. Починаємо.
Боже мій, це так весело. Тепер я».
«Гаразд, поїхали. Я впіймаю.
Боже, у нас такий зв'язок з тобою. Так пощастило.
Злови ще раз».
Я кривдив людей як ловець, і як той, хто падає.
Вони обидва відстійні з різних причин.
У таких стосунках річ у тім,
що ви просто вірите одне в одного й переконуєте,
що ви на одній хвилі.
«Я відчуваю те саме, що й ти. Ми пов'язані».
А потім дивиться на тебе й кажуть:
«Ой, я прикидався.
Ми не пов'язані».
А потім треба розбирати стосунки,
щоб з'ясувати, коли вони почали вдавати.
А далі зрештою змиритися,
що деякі з найдорожчих спогадів у вашому житті, можливо, були аферою.
Це так захоплює дух.
Я себе за це суджу.
Починаю думати: «З тобою щось не так».
Інші коміки засуджують мене. Розмовляв з другом-коміком.
«Ти був би популярнішим, якби був у шлюбі й мав дітей».
Я такий: «Чому?» Каже:
«Глядачі довіряють більше
чоловікові з дітьми, бо ти моральний.
Ти ставиш інших перед собою».
Цього юридично ніколи не робив.
У мене є собака.
Скажете: «Який? Той, якого не любиш? » Пішли ви.
Я більше вам нічого не кажу.
Та розумію, чому глядач більше довіряє комікам,
коли вони одружені, з дітьми. Маю ще одне питання:
як там шлюб Білла Косбі? Є новини?
А Луї Сі Кей досі щасливий у шлюбі?
Він же дуже смішний. Має бути одружений.
Маю ще дещо, і ви повинні відповісти чесно.
Джон Малейні?
Тільки не «окайте». Я був на тому клятому весіллі.
Так.
Не знаю, скільки ви витратили. Я летів через країну, орендував машину.
«Хочете краще авто за 30 доларів?»
Кажу: «Це ж весілля Малейні. Гуляти так гуляти».
Скажіть мені, «ПТ Крузер» було кращим авто?
Ну, принаймні шлюб Вуді Аллена досі процвітає, так?
Бачили цю документалку?
«Аллен проти Ферроу».
Доволі переконливо пояснили,
що перед тим, як він одружився зі своєю падчеркою Сун-Ї,
він приставав до іншої падчерки.
І, певно, це мій найменш улюблений фільм з Вуді Алленом.
У мене проблеми в стосунках не через те, що не стараюся, чесно.
Я використовував різні підходи,
мову любові, стиль прив'язаності.
Вік, раса, вага, робота.
Я зустрічався з моделлю. Дякую.
Зустрічатися з моделлю — це як мати багі.
Бо мати багі на пляжі — це класно.
А в інших місцях думаєш: «Дарма тебе взяв сюди».
Говорю лише про гетеросексуальність.
Ніяких схильностей до гейства. Ніколи не був геєм.
Я перевіряюся раз на рік.
Перевіряйтеся раз на рік.
Заходжу на «Порнхаб», натискаю «геї» і дивлюся, чи є реакція?
«Добре, назад до жінок».
Хоча я не гей, та пережив купу гомофобії,
тому що в мене є біде.
Мої друзі-натурали такі: «Не можу, бро.
Не можу, щоб вода поливала мою дупу». Тебе хвилює…
Якщо від гейства тебе розділяє лише вода, що поливає твою дупу…
тоді ти — гей.
Просто будь геєм.
Ну ж бо, покатайся на поні, почни нове життя.
Ось як хлопці розуміють нашу сексуальність.
Ми такі: «Я маю захищати прапор.
І все те саме».
Хлопці, ні. Мені 48. Прапор зламано чи щось типу того.
У мене було кілька пальців у дупі.
Від жінок. Нічого не сталося.
Нічого не змінилося. Не кричав: «Моя особистість!
Усе, ким я себе вважав!
Вимкни Роґана, увімкни "Королівські перегони"».
Знаєте, що найперше покидало мої стосунки?
Цінування одне одного. Таке буває в більшості стосунків.
Перестаємо цінувати одне одного. Жінки думають:
«Чоловіки такі легковажні й дурні».
Чоловіки думають: «Жінки такі капризні й вимогливі».
І обоє мають рацію.
Жінки, ви капризні й вимогливі. Знаєте, що ще?
Вони витончені й елегантні,
можуть створювати емоційні зв’язки,
включно із зоровим контактом.
Жіночий дух підносить.
Вони змінюють кімнату своєю присутністю та енергією.
Дякую, що сьогодні жінки прийшли.
Якби тут не було жінок,
а лише хлопці в темній кімнаті, які витріщаються на мене,
знаєте, яка була б енергія?
«Горді хлопці», ви зрозуміли.
Купа хлопців у обрізаних шкіряних рукавичках
та у своїх жахливих окулярах, які вони чомусь носять отак.
І, жінки,
думаєте, чоловіки легковажні й дурні, правда.
Знаєте, які ми ще?
Дуже кумедні.
Так. Ми дуже смішні.
Жінки прекрасно конструктивні, а чоловіки весело деструктивні.
Як захочете піти на жіночу подію, побачите купу жінок,
які дивляться в очі та п'ють біле вино.
Зрештою думаєте: «Треба забиратися звідси».
Зазвичай хлопці з'являються, щоб пом'якшити енергетику,
і ми завжди намагаємося справити враження.
Купуємо вам всілякі речі, танцюємо брейк,
показуємо фокуси, робимо сальто.
Розповідаємо історії з ефектами.
«Потім я вдарив його в живіт. Він дістав кулемет».
Я ніколи не чув, щоб жінка робила звуковий ефект.
Звуки. Як пташине цвірінькання, нявкання, будь-які звуки.
Завжди намагаємося розсмішити.
Маємо різні смішні прізвиська для друзів.
«Це Майк, він же Майк-Трахало.
він же Неграмотний Майк».
Я ніколи не чув, щоб жінка казала: «Це Сара, вона ж Безплідна Сара.
Вона така сухенька там, ми називаємо її Сахарою».
Я просто не маю справжнього вродженого вміння бути кавалером.
Я вдячний, що немає вступних іспитів,
щоб стати хлопцем, бо я б провалив їх.
Жінка прийде з результатами, скаже: «Гаразд.
Ви не пройшли. І так це знали.
Одна зі сфер, з якою ви не впоралися — слухання.
Питання таке: "Дивитеся телевізор, а дівчині треба поговорити з вами,
що будете робити?" Ви мали вимкнути телевізор
і запитати, що таке. Та ви написали:
"Я б додав гучності на телевізорі".
І сказав би: "Не можу зараз говорити. Зараз перший тайм,
один з найважливіших таймів".
Ще погано впоралися з конфліктами.
Питання таке: "Якби їй не сподобалася ваша поведінка,
що б ви робили?" Ви написали:
"Я б згадав, коли вона робила щось подібне,
і сказав би: "Бачиш, стерво? Тепер ми квити"».
Повертаємося до додатків.
Так, зі мною щось не так.
Ще одне, чому я не хочу починати стосунки,
це зміщення влади.
Бо я відчуваю, що чоловіки мали владу десь 400 000 років.
Шість років тому жінки подумали: «Можна тепер ми?»
Дарма сказав, що чоловіки втратили владу. Буду більш конкретним.
Чоловіки ліберали не мають влади у стосунках.
У цей період в історії ліберальна біла людина
має протестувати проти себе. Зрозуміли?
З початком протестів щодо Флойда, я подумав:
«Візьму плакат з Маршу жінок. Ось.
Проблема в мені!»
Я був на Жіночому марші. З одного боку, це надихало,
з іншого, я так насміявся там.
Надихало те, що 400 000 жінок
разом з чоловіками, хлопцями, синами, татами, усі разом, марширували з метою.
Це було неймовірно.
А ще я побачив дещо дуже смішне.
У всіх нас були свої плакати.
Там був ще один хлопець з плакатом
«Такий вигляд має феміністка», і стрілка, що вказує на нього.
Ми з ним йдемо, зустрілися поглядами, він дивиться на плакат і такий…
Побачимо, що станеться.
Так, я зустрічався з багатьма жінками-коректорами.
У моєму житті дві різні дівчини казали людям:
«Я його натренувала.
Я навчила його». Так.
Чули, щоб таке казав хлопець? Ні, бо не знаєте сутенерів.
Так.
Жінки, ви нас вчите, але не того, що ми хочемо знати.
А те, чого ви хочете.
Жодна дівчина не навчила мене душити вовка.
Учите чогось дівчачого, що ви хочете, аби ми знали,
а ми кажемо: «О так».
Ось так звучить хлопець, який дізнався те, що його геть не цікавить.
«О так».
«Кофр для ковдри, так».
Так, для ковдри має бути спеціальна сумка.
Дякую, мила».
Таке трапляється з усіма хлопцями у всьому світі. Вік, раса, клас. Байдуже.
Усі знаємо ситуацію Меган Маркл і Гаррі Поттера.
Правильно? Його ж так звати?
Знаємо, що сталося. Вона така: «Ми в Англії,
ти принц, але сім'я — відстій,
поїхали в Америку й там ти будеш ніким».
І він такий…
«О так.
До біса тисячолітню традицію. Дякую, сонце».
Багато що вирішує вдача.
Про це ніхто не говорить. Це вдача.
Отже, це те, що я дослідив.
Отже, шанс, що ви одружитеся з тим, з ким зустрічаєтеся — один до восьми.
Шанси, що шлюб вистоїть — 50 на 50.
Отже, по суті,
є шестивідсотковий шанс, що ви назавжди будете разом з тим,
з ким зустрічаєтеся, навіть якщо ви обоє такі чудові.
Шість відсотків. Це вдача.
Я знаю, що маю призупинити шоу,
щоб усі хлопці, які прийшли з парою,
подивилися на свою пані й сказали, що ви виняток.
Ви дійдете до кінця. Знаю.
Але шість відсотків. Це ж удача, так?
Навіть як помиляюся, і насправді 9, але таки 6.
Це вдача. Ми всі…
Засуджуємо одне одного за невдачі у стосунках.
Засуджуємо себе. Має бути емпатія.
Ми просто фанати на матчі НБА, що намагаються закинути з середини поля.
Коли фани не попадають, усі такі: «Ох!»
Вони не кажуть: «Пішов ти!
Подумай, чому ти не влучив.
Почни зі стосунків з матір'ю, а там рухайся далі».
А потім діти.
Я не проти дітей.
Я проти плодів.
Ви знаєте, що я проти плодів.
Ненавиджу плоди. Я їх ненавиджу.
От би плід ризикнув підійти.
Так, я ніколи не дивився вниз із думкою:
«Я маю розмножуватися.
Перезапустити все. Уперед».
Знаєте, яке шоу змусило мене боятися дітей?
Ви колись бачили нічні новини?
Зміна клімату — жах.
Населення Землі вдвічі більше, ніж має бути.
Не пам'ятаю, коли востаннє так сердився.
Мати дитину — це наче провести вечірку вдома,
повно людей, не можеш рухатися, дах горить,
підвал підтоплює, копи їдуть,
а ти дивишся на друга й кажеш: «Треба запросити Браяна».
Я мушу казати жінкам на побаченнях, що не хочу дітей.
Мабуть, не варто.
Просто так чемніше, правда?
Бо в кожної жінки дивний час для цього.
Я був на побаченні, вона каже: «Мені 40.
Треба почати думати, з ким заводити дітей».
Я такий: «Почати думати?
Пані, у вас лічені хвилини».
Так, я маю казати жінкам на перших побаченнях, що не хочу дітей.
Людям це не подобається.
Казати таке жінці на першому побаченні — наче бути на співбесіді
й казати: «Щоб ви знали,
до сраки комп'ютери».
«Як ви хочете робити це?»
Може, це вдача. Може, справа в часі.
Або, знаєте, обидва варіанти. Або це я.
Може, зі мною щось не так.
Може, я занадто вередую, чи поранений, чи жінконенависник.
Або щось таке, чого навіть не знаю.
Знаєте, що я зрозумів?
Справа не у вас.
Не в мені?
Добре. Закінчимо шоу. Гарного всім вечора.
Жінки, ви розумієте, яку віру я шукаю?
Хоч трохи?
Так, нещодавно я подумав,
що не можу гарантувати жінці емоційну безпеку.
І я не впевнений, що вона зможе гарантувати її мені.
Хотів би, щоб все було по-іншому, але я так почуваюся.
І люди кажуть: «Тобі не самотньо?»
Так.
Але гірше було в стосунках,
у яких не хотів бути.
А потім діти…
Знаєте, я називаю це зміною клімату…
Але це не так. По секрету кажу.
Я все це кажу, але важливий саме емоційний зв'язок,
бо я не хочу, щоб дитина народжувалася, я не готовий до цього.
Ми всі знаємо, що сталося з Кіт.
І що важливіше, у мого тата десятеро дітей,
він нікого з нас не любив.
Тож я не хочу… Я ж наполовину мій тато, тому можу повторити це знову.
А люди кажуть: «Ти був би хорошим татом».
А ще хорошим морпіхом. Але не хочу ним бути.
Люди такі: «Спробуй». Це не…
«Стрибни».
Це ж не я ризикую, а вони.
Вони ж ризикують усім, так?
Бо якщо ти народився в сім'ї, де батько тебе не любить,
ти все життя думаєш, що з тобою щось не так.
Я теж мушу сказати, що мене обурює тиск, який ми всі відчуваємо.
Я серйозно обурений. Так?
Є десятки нових гендерів та сексуальних орієнтацій.
Є лише одна орієнтація в стосунках.
До шлюбу.
«А як же поліаморія?»
Поліаморія не дає поблажок. Припиніть.
Але люди справді вражені словами:
«Ми одружилися, підписали контракт».
«Шлюбний контракт? Як ви це зробили?»
Законне ярмо мене не так вражає.
Розумієте, про що я? Що важливіше?
Пташка в клітці?
Чи птахи, які щодня відлітають і повертаються,
бо їм подобається бути такими з вами?
Хіба так не краще?
Люди кажуть: «Ну…»
Якусь дурню на кшталт: «Якщо не одружишся з нею,
то не зможеш відвідати її в лікарні в неприйомний час».
Я зможу, якщо дам охоронцям 40 баксів.
Ось так, пташко.
А ви питали в одружених людей, як воно?
Відповіді можуть вас шокувати.
Мова не лише про чоловіків. Запитайте жінку про шлюб,
вони стають схожими на політиків, які уникають питань.
«Лізо, як у тебе справи з Майком?»
І вона: «З дітьми все добре».
Якщо запитати чоловіків про шлюб,
вони наче читають листа заручників.
«Майку, як справи з Лізою?» А він каже:
«Привіт.
Я щасливий.
Не хвилюйся за мене.
Хвилюйся за себе
і свій язичницький спосіб життя.
Вона багато чого мене навчила
і зробила мене кращою людиною».
А вона в кутку, як ІДІЛ:
«Розкажи про кофр для ковдри».
«О так».
Це весело.
Весело бути надворі, правда?
Сподіваюся, ви знали, що одним із позитивних моментів ковіду
може бути співчуття до питань психічного здоров’я, правда?
Бо всі були ізольовані.
А людям не подобається ізоляція.
У нас досі печерні мізки.
Тож думаємо, якщо ізольовані,
плем'я відкидає нас,
а потім починаємо чіплятися до себе,
шукати недоліки, яких немає, і…
Психічне здоров'я погіршується.
Надіюся, люди проявлятимуть співчуття, коли хтось скаже:
«Я в депресії, стривожений», у відповідь почують: «Так, пам'ятаю».
Багато хто почувався ізольованим впродовж життя.
Та інше, що я скажу, одна з речей,
яка мене тішила під час ковіду, це те, що могли трохи відпочити від роботи.
Могли трішки опустити меч.
Якщо досягли чогось під час ковіду — круто.
Якщо ні — теж круто.
Мені здається, єдині хто під час коронавірусу чогось досяг, були
Бо Бернем…
«Amazon.com»,
і «Чикаго Буллз» 1998 року. Якось так.
Вони знову перемогли, так?
Було приємно відпочити, але щойно світ відкрився,
я знову порівнював себе з коміками,
дивився, хто який подкаст створював, де виступав,
скільки квитків продав.
Я занадто старий для тік-току?
Чи можна рухати губами на відео й приймати ліки від холестерину?
Так, як я вже сказав, сфера комедій така публічна,
що вона, знаєте, викриває.
І, як я вже казав, є багато сфер, де я відчуваю,
що не підходжу, що в мене нічого не виходить,
але комедія — одна з тих речей, де я знаю, що роблю, що частина чогось,
та завжди є нагадування: «Ні, не так».
Перед початком коронавірусу в «Нетфлікс» була вечірка.
У цій історії стільки відомих імен, прошу вибачення наперед.
Наприклад, там був Ді Капріо,
про це я навіть не казав.
Тож…
У «Нетфлікс» була вечірка, відбувалася в домі глави компанії.
Хлопець Тед Сарандос.
Велика людина.
Тож дійство в будинку Теда Сарандоса, я заходжу,
а там найкращі коміки світу.
Дивлюся, там Барр,
Азіз, Малейні, Алі Вонг,
Сара Сільверман, Ванда Сайкс, Тревор Ноа,
Борат.
І ти такий: «Дуже добре. Досить круто, Ніле. Гаразд».
Дейв Шапел,
Кріс Рок, Кевін Гарт.
А потім я дивлюся сюди,
Еллен Дедженерес, Едді Мерфі.
Я подумав: «Чорт забирай. Ніколи не бачив усіх цих людей разом».
І я пам'ятаю, як подумав: «Друже, я не знаю, що ти зробив,
щоб тебе запросили на цю вечірку, певно, щось добре,
я тобою пишаюся».
І я просто дивлюся на своїх героїв, розумієте?
Усі ікони.
І Тед Сарандос, велика людина,
виголошує тост і каже:
«Мені дуже приємно бути в одній кімнаті
з усіма моїми героями комедії».
І Кріс Рок викрикує:
«І Нілом Бреннаном!»
Я просто подумав: «Сподіваюся,
колись Кріса принизять перед усіма глядачами».
І до речі чудовий жарт.
Правильний жарт.
Я б хотів бути кимось іншим, щоб більше насолодитися ним.
Подумав: «Чорт, я Ніл Бреннан. Дідько».
Знаєте, у кіно, коли хтось соромиться,
з'являється повільна зйомка…
У моїй сповільненій зйомці була Еллен…
А Борат сказав: «Моя дружина!»
Але, так, я знову задумався щодо себе, як завжди.
Бо всі ці люди — природжені коміки.
Дейв почав займатися комедією в 14. Тоді був хорошим.
Едді знав ще з п'яти років, що працюватиме на телебаченні.
Еллен казала, що буде на «Нічному шоу» до стендапів.
Усі ці історії.
А тим часом я зробив усе навпаки.
Я був письменником, а потім став коміком у тридцять,
і мені довелося… Я не природжений.
Довелося займатися, брати уроки вокалу та рухів.
Я прослухав безліч аудіокниг про харизму.
Безліч.
Поводжуся так, наче це в минулому.
Я роблю це зараз. Бачите це?
«Це не годинник». Маєте рацію.
Це «Павлок».
Ця штука дає невеликий електричний удар,
кожні три хвилини на сцені, щоб я посміхався.
Це відбувалося протягом усього шоу.
Так, коли я поруч з такими людьми,
думаю: «Хіба не маю цього робити?»
До речі, що це взагалі таке?
Чому не можу проводити звичайні стендапи?
Минулого разу думав:
«Мені потрібні три різні мікрофони на однаковій відстані».
Такий…
А на цьому шоу я сказав: «Усім привіт, я приніс блоки!»
Останні 15 років…
свого життя я був коміком.
Кожен комік казав: «Ти більше схожий на письменника».
Мовою коміків це означає: «Розповідай жарти».
Раніше був письменником, і всі колеги казали:
«Ти більше схожий на коміка».
Мовою письменників це означає: «Ти дратуєш».
Наче тут коміки, а тут письменники.
Ніле, ти можеш залишитися посередині,
зі своїми маленькими травмедійними стендап-шоу.
Я казав, що заплатив їй за це?
Якщо окремо…
усі ці речі можна контролювати.
Але…
якщо все разом, то вже важче. Ось звідки й з'являється депресія.
Я стільки всього спробував.
Дуже багато.
Терапію, ліки.
Кетамін.
Спробував транскраніальну магнітну стимуляцію.
Добре, але з часом ефект послабився.
Тож я поїхав до Китаю задля сильнішої версії ТМС,
забороненої в США.
Може, у Китаї це теж нелегально.
А потім
я спробував 5-MeO-ДМТ.
Як Буфо альваріус.
Це як ядерна бомба серед психоделіків.
Гадаю, я зайшов з ним надто далеко.
Думаю…
Думаю, я трохи нашкодив собі.
Так, але, мабуть, це логічно,
якщо ти шукаєш панацею,
врешті-решт вона тебе ранить.
Та продовжував думати:
«Як ти перетворив самодопомогу на самоушкодження?»
Я весь вечір казав,
що зі мною щось не так.
І зі мною таки щось не так.
Я не проявляю до себе доброти.
Я не шкодую себе.
Я просто невпинно
нападаю на себе, наче це моя робота.
Я б залюбки зупинився.
Я хотів би вірити, що мій спосіб життя,
як і мої думки, мої звички,
мої емоції,
мої переконання…
Хотілося б вірити, що це не дефекти.
Хотілося б вірити, що алхімія особистості…
мого духу…
їх має бути достатньо.
Будь ласка.
Нехай цього буде достатньо.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як