Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
U Kauguriju je super "rave".
"Rave"?
Svideće ti se.
Biće mnogo bolje.
Obećavaš? -Da.
Nisi mi uverljiv. -Obećavam.
Dođi.
Sigurno je, neće ući.
Ovuda? -Mislim da ovuda.
Mašo, hvataj!
Hvala, stari.
Smem li? -Samo gucni.
Sve popij.
Hvala.
Lejn?
Kuda? -Na "rave".
Imate li narukvice?
Ne.
U redu, hajmo.
Želiš li žeton? -Da.
Sve u redu? -Da.
Dođi!
Jabukovaču.
Odjebi, dobro?
Želiš cigaretu?
Ne.
Ne pušim.
Fora bedž.
To je naslov pesme.
Znam.
Htela sam da te pogledam.
Dobro veče. -Jao!
Imaš šibicu? -Da, izvoli!
Hvala.
Ovo je Adams.
Lejn.
Gunda.
I, šta sada?
Mislim da se više ne bojim. -Ja da, malo.
Dugo traje!
Šta radiš?
Razmišljam.
O čemu?
Zašto Lejn. -Kako to misliš "zašto Lejn"?
Zašto su ti dali to ime.
To je ime
koje na estonskom i finskom
znači "talas".
Ali Estonci koje znam rekli su mi
da imaju mnogo reči za talase.
Kao što Eskimi imaju mnogo reči za sneg.
To je zanimljiva činjenica koju ljudi obično znaju.
Lejn je maleni talas.
A kako zovu veliki talas?
Ne znam, nemam srednje ime.
Zapravo je glupo ime. -Zašto?
Jer se prezivam Ezera (jezero).
Stoga...
Talas, jezero, lokvanji, ribe,
talasi, labudovi...
Šta je pesnik hteo reći?
Možeš li da odvedeš Budzisa kod logopeta?
Kod koga? -Logopeta.
Logopeda.
Logopeta.
Ne, logopeda. Zašto ga mama ne odveze?
Mama je u Nemačkoj.
Nije ti rekla?
Možda i jeste, ali ne pamtim sve što kaže.
Ma, nevažno.
Da, da, da...
Mogu, ali neću početi da mu budem dadilja.
Ni ne moraš, samo ga odvedi kod logopeda.
Mogu pomoći jedanput, dvaput.
Tako je. -I kada kažem "pomoći", na to i mislim.
Naravno.
Ali to je to.
Upadaj.
Zdravo! -Zdravo!
Kako je bilo? -Dobro.
Šta ste radili? -Igrali smo video-igru.
Koju?
"Doom Eternal".
Koga u njoj ubijaš? -Demone.
Hej!
Budzise, ako ubiješ tatu, slupaćemo se.
Da, i molim te da sve granate bacaš kroz prozor.
Hej, Gundo? Da.
Ne znam.
Oprosti, morala sam da idem.
U bioskop?
Da, to bi bilo lepo.
Nazvaću te. Oprosti, zdravo!
Dan za picu!
Naručio sam picu.
Treba ti još nešto? -Da.
Sutra idem na konferenciju od nedelju dana.
Želeo bih da čuvaš Budzisa.
Već smo na nedelju dana?
Nismo li se složili da ću ga čuvati samo dan, dva?
Da ću pomoći?
Jesmo, ali šta ćemo? Još nismo nabavili dadilju.
Ona dadilja se ne vraća, je li?
Ne znam šta je s njom. Dan za picu!
Pozajmiš mi punjač?
Ne znam gde je moj.
Budzise, znaš gde mi je punjač? -Ne.
Ujutro si ga uzeo.
Dan za picu!
Odgovaramo na sva naučna pitanja...
Šta je to? -Posteljica.
...ali nećemo rešiti životne probleme.
Svako jutro lice hidriram posteljicom.
To je ono što... Čekaj.
Lejn, znaš li da možeš da hidriraš lice posteljicom?
Da. -Svi to znaju.
Svi to rade.
Ja to ne radim.
Tvoje lice, tvoj problem.
Ali Vitgenštajn piše Raselu...
Smrdi. -Ova je ideja naoko paradoksalna.
Pardon, devojke. Šta je sada toliko važno?
Ova je ideja naoko paradoksalna jer nauka
ne rešava životne...
Probleme.
Ali Vitgenštajn očito dobro razume život,
o čijem je epicentru više pisao...
Zdravo!
Doneo sam ti knjigu.
Čak sam je i pročitao.
Muči te ona subota?
U redu, doneću ti Platona...
Šta je s tom subotom?
Nisam hteo da te ostavim tamo onako.
Samu.
Zar uvek moraš da me čuvaš?
Ostaviš me samu nakratko
i odmah se izvinjavaš. Jesam li to dobro shvatila?
Samo...
Nisam hteo ni da se dogodi ono ostalo.
Moram ići, logika me zove.
Lejn! -"Lejn!"
Lejn...
Šta je s devojkama u tvom razredu?
Zašto pitaš?
Pa, rekao si da niste prijatelji.
Zašto ne?
Nisu kao momci.
Kako to misliš?
Zanimaju ih druge stvari, poniji i princeze.
Šta im to znači?
Ne zanimaju sve devojke samo poniji i princeze.
Znam, ali naše su takve.
Dobro.
Hvala.
A da im pokažeš neke fora video-igre?
Šta? Devojke ne igraju video-igre?
Verujem da igraju.
Ali one iz mog razreda, koje vole ponije,
vole drukčije igre.
Slušaj, stari.
Malo ću kasnije doći kući, dobro? -Da.
Oprosti što sam te prekinula naglo, ali moram da idem.
Ne čekaj me, idi da spavaš. Važi?
Možeš da gledaš crtaće.
Poneseš mi vreću? -Dobro.
Previše informacija, oprosti.
U redu, zdravo! -Zdravo!
Hej! -Hej!
Nešto sam ti donela.
Hvala.
Idemo?
Zdravo! -Zdravo!
Evo nalepnice.
Idemo u Venus? -Četvrtak je.
Da, zabava će biti top.
Ali ne možeš ići takva.
Mašo, meni izgleda super. -Obući ćeš moj kaput.
Maša?
Nadimak. Zapravo, ne zna ni da pisne ruski.
Sjajno razumem ruski. -Da.
Niste li možda za neko opušteno druženje uz muziku?
Ne. -Ne.
Jesi?
Deset evra.
Mobilni.
Znaš...
Idi sama.
Tako ćeš sledeći put...
Šta?
Moći sama da nabaviš.
Znaće šta ti treba?
Moram ući u auto? -Možeš.
Zdravo!
A Gunda?
Rekla mi je da uđem.
I, koji je plan?
Kao i inače.
Opuštena noć?
Veoma opuštena.
Uzmi nešto za piće.
Hvala.
Pozdravi Gundu.
Pola.
Pola, kažem.
U kurac!
Je li ovo normalno?
Pa, jeste...
Peckanje?
U redu.
Biću dobro, zar ne?
Pa, povukla si gotovo dve lajne.
Misliš da ne vidim kako sam idiot, je li?
Ako to Adams kaže ili učini, to se na računa, zar ne?
Hajmo sada svi da se smejemo Adamsu!
Šta ti hoćeš?
Hajmo na Robertov "after".
Šta je, stari?
Loša žurka?
Hajmo.
Lejn, reci mi zašto je to tako?
Kako?
Četiri godine trčiš za njom kao budala,
ali ona te ne shvata,
ne želi da te shvati i tako dalje.
Svima se drugima stvari događaju normalno... Čekaj!
Ali samo se meni događaju na idiotski način.
Ako sam dobro shvatila... -Čekaj!
...ovo što govoriš, onda sam uverenja
da te stvari nisu ni normalne ni lako shvatljive.
Svejedno, šteta.
Ne idemo li s njima? -Ja ne.
U redu, onda idem kući.
Da te otpratim?
Sustigni ih.
U redu, zdravo. -Zdravo!
Gde je Gunda? -U WC-u.
Svi su morali da padnu. Moraš i ti.
Neću. -Moraš da padneš!
Svi moraju da padnu.
Sjajno. -Nisam namazana kao ti, Adamse.
Nisam ni ja, samo glumim.
Dakle, mi smo kao špijuni?
O, droga! Da, tako je mrak!
Ovako, zar ne?
Drogiranje je superiška!
Duhovito!
Adamse.
I njima?
Gundo, hvala, ali ne smemo. Špijuni smo.
Štiti nas.
Adamse! -Da?
Kako znaš da nismo u simulaciji?
Jer smo, prema opšteprihvaćenim činjenicama, u simpatizaciji.
Simpatizacija!
Simpatizacija...
Kako doći u simpatizaciju, Adamse?
Kako doći u simpatizaciju?
Pogledaj kauč.
Ko ima vatre?
Hvala.
Juče sam sanjao nešto divno.
Ovaj...
Peo sam se po planini.
Nosio sam te u rukama.
Gundu? -Da.
U rukama? -Leteli su beli leptiri okolo.
Imala si belu haljinu.
Sunce je sijalo i leptiri su načinili predivnu krunu za tebe.
Divan san. -Juče?
U noći, da. -U noći?
Otišli smo kući u osam ujutru.
Znaš, verovatno je sanjario.
Događa se.
Naravno.
Super san. Mislim da su to jaki simboli.
Jaki simboli...
Napred, Roberte!
Mislim da ću odsad ovako nositi patike.
Lakše je. Samo uđeš i izađeš.
Nema zafrkancije.
Šmrkneš, duneš. -Šmrkneš, duneš!
Gde ćeš? -Kući.
Imaš li filter, duvan ili cigaretu?
Ne pušim, Adamse.
A imaš li vatre?
Pa imaš moj upaljač!
Ali ti ne pušiš.
Da.
Gundo, daš mi cigaretu? -Nemam.
Ko više puši, Adamse?
Ja, ja, ja.
Idete?
Zdravo!
Hoćeš jednu?
Aha, ovde smo.
Mogu li onuda izaći?
Htela sam nešto da ti pokažem.
Ovde? -Gore, u mom stanu.
U redu, hajmo.
Da zatvorim vrata? -Može.
Možemo li da pušimo? -Da.
S medom?
Trebalo bi da pođem.
Upravo sam dobila poruku...
Ništa strašno, ali bi bilo dobro da što pre krenem.
Dobro jutro!
Kako se zove?
Snob. -Zdravo, Snobe!
Ja sam Lejn.
Oprosti.
Može li neko da me pusti?
Kada se to dogodilo? -Pod matematikom.
Imali ste ispit? -Ne.
Šta je nastavnica rekla?
Bila je veoma ljuta.
Zvala je tatu, ali nije se javio.
Zašto je bila ljuta?
Znaš zašto.
U redu, ali mislim da to nije razlog za ljutnju.
Nisi ništa zgrešio.
U pantalonama si za telesni? -Da.
U redu.
Ovde je tako...
Neuredno.
Niko nije nazvao čistačicu.
Sve je u prašini.
Da, prljavo je!
Zar si očekivala da ćeš sve zateći čisto?
Dosta više! Ni ja ne želim da crnčim...
Zdravo, Lejn!
Tata.
Trebaš mi nakratko.
Jesu li te nazvali iz škole? -Da.
Jesi li se javio? -Ne.
Gde je neseser? -U drugoj fioci.
U redu.
Nisi li mogao da ih nazoveš? -Jesam, ali sam zaboravio.
Budzis mora kod doktora. -Zakazaću termin.
Hoćeš li?
Lejn, ovo je od tvoje mame. -Hvala.
Zašto mi nisi ništa rekao?
Teško ti je nešto reći ako te nema kod kuće.
Ako nisi kod kuće duže vreme,
možeš očekivati da ćeš zateći nešto drukčije.
Ima šibice. Nije li to divno?
Zašto ja moram da razgovaram sa zaposlenima škole?
Ne moraš. Reci im da ću ih nazvati.
"Steamer" je moj. -Da?
Mogu li, molim te? -Da.
Da?
Kako je u školi? -Nije loše.
Da? -Da.
Hvala.
U redu, sve sam odradila.
Četiri, pet, šest...
Zdravo. -Zdravo.
Gde si sada?
Na poslu sam. Proba se upravo završila.
Je li prošlo dobro? -Da.
Sviđam im se.
Kako si?
Ne znam. Danas su odneli tvoje stvari i niko mi ništa nije rekao.
Bilo je malo čudno.
Nismo hteli da uznemirimo...
Šta?
Nismo još hteli da uznemirimo tvog brata.
Da, ali mogli ste mi reći.
Čuj, ništa još ne znam.
Budzis će možda doći kod mene u avgustu.
Ne znam je li to pametno.
I ovde mu je teško. Šta će se tek onda dogoditi...
Ako se sada odseli, neće li mu biti malo haotično?
Biće sa mnom. I škola još neće početi tada.
Toliko te dugo neće biti?
Nude mi da ostanem duže.
Čuj, zbog iskustva...
Da, dok ti stekneš iskustvo,
naše je iskustvo nešto drukčije.
Ovo je samo privremeno, znaš?
Privremeno je.
Baterija mi crkava, pa bi možda trebalo...
Čekaj, hoćeš li me opet nazvati?
Ili da ja tebe?
Ugasiće se svakog časa
pa bi možda bilo najbolje...
Važi? Zdravo!
Zdravo, ali... -Zdravo!
Lejn. Zdravo!
Nemojte zapaliti kuću, važi? Zdravo!
Zdravo! -Zdravo!
Bilo ti je lepo s njim? Mislim, bilo ti je prijatno i...
Pa...
Zove se Karlis.
Karlis je jako sladak.
Da, nije baš toliko.
Šta? Karlis je sladak, daj.
Dobro.
Nije suviše pametan.
Mojoj se mami jako svideo.
Tvojoj mami? -Ma ne na taj način!
Totalno sam razočarala svoju mamu
kada je bilo jasno da njena kći neće biti plesačica.
Karlis je plesao narodne plesove.
Moja mama nije mogla da veruje.
Lejn s tipom koji pleše?!
Imaš lepe pegice.
Hvala.
Curi mi krv iz nosa.
Poslednje tri godine imamo osećaj
kao da idem u krug.
Sve se samo ponavlja i ništa se ne menja.
Očekivala sam da će i ova godina biti takva, ali...
Hvala Bogu, nešto je novo došlo.
Nešto neočekivano.
Ali...
Mislim da sam se bila toliko navikla na...
Koliko je sati?
Petnaest do osam.
Jutarnja smena.
Moramo da idemo.
Brzo!
Pridrži bocu.
Hajde!
Jebote!
Neću, hvala.
Znaš šta? Koka u Rigi je pljuga.
Kada dođu di-džejevi iz Berlina...
Digni ruke. -Sledeći nedelje su oni iz Tbilisija.
Da, i kada oni dođu,
moraju se domoći dobre robe.
Roba iz Rige tolika je pušiona da me ni ne zanima.
Jer nema potražnje
među meštanima, ili...
Ne, samo je grozna.
Mašo. -Šta je?
Čekaj, merim je.
Hajmo da se kupamo. -Ne želim.
Hajmo! -Ne, pusti me!
Da, dobro sam.
Dobro si?
Jesi li dobro? -Jesam.
Hajmo da se kupamo.
Hajmo da radimo nešto drugo.
Može! Recimo, da provaljujemo strancima u kuće.
Strancima? -Nisu oni stranci.
Zašto onda moramo da provaljujemo?
Nema ih? -Nisu kod kuće.
Idemo u posetu. -A šta je sa susedima?
Ništa, nema ni suseda. -Ja ne idem.
Je li daleko odavde?
Blizu je.
A da nas pričekaš? -Da, čekaj nas.
Idem u Rigu.
Čekamo te na plaži.
Lejn?
Nećeš malo?
Hajde! -Jebote!
Nisi li mogao da napraviš pravu lajnu?
Kašika.
Daj pola. -Daj, Gundo. Ne mogu...
Pokušaj. Mogu jednu sebi da složim.
Uzmi pola.
Mozak mi je već pun ovog sranja. -To nije ni pola.
Jebi se!
Gundo, moramo pozvati policiju.
Nema smisla. -Nema smisla?
Nema.
Maša je otišla da prijavi silovanje i boleo ih je kurac.
Jer je bila pila. Samo ćemo upasti u nevolju.
Dečakovo ponašanje odraz je onoga što se zbiva u porodici.
Zato pitam šta se zbiva u vašoj porodici.
Prolazite li kroz razvod? -Ne!
Gde je mama? Gde je tata?
Mama je trenutno u inostranstvu, ali privremeno.
Koliko još?
Pa, tek je... -Tek?
Pardon, ali ovaj je mobilni već dugo isključen.
Šta znači "tek"? -Možda imate pogrešan broj.
A gde je otac?
Otac je kod kuće i...
Kod kuće. Zašto ne može da odgovori barem na jednu poruku?
Nije samo reč o SMS-u koji glasi: "Nazovite nas."
Reč je o stvarnim problemima,
a potreban nam je kako bismo ih rešili.
Hej, inatiš li se ti?
Budzise, oprosti.
Ali ne možeš samo tako udarati prozor tramvaja.
U redu?
Zdravo!
I?
Da ti pošaljem poruku?
U vezi s čim? -Ovim što se događa.
Bila sam na roditeljskom sastanku. -Super.
Dakle, i naziv ti nešto govori. To je sastanak za roditelje,
a ne za brata ili sestru.
Znaš da mrzim roditeljske sastanke.
Tvoja je mama išla na njih.
Ne mogu. Svi samo govore o sebi i svojoj deci.
Nema smisla.
Ne znaš li da ponekad moraš da radiš stvari
koje ne želiš da radiš?
Znam.
Šta su rekli na tom roditeljskom sastanku?
Ne razumem. Zašto moram...
Ti možeš da preskačeš sastanke
jer ih mrziš, ali ja moram da idem na njih?
Jer, znaš... -Ne moraš da ideš na njih.
Ako niko ne ode, ko će slušati ovo: "Joj, znate..."
Slušaj me!
Slušaj me sada. -Da?
Moram da slušam: "Znate, Budzis je ovakav i onakav,
loše se vlada."
"Šta se zbiva u vašoj porodici?"
"Ponašanje deteta odraz je..."
Ne moraš da slušaš ta pitanja i odgovaraš na njih.
To nije tvoja odgovornost.
To je Budzisov život. -Budzisov život nije tvoj život.
A nije ni tvoj? -Pa...
Napravio si jedno dete o kojem ne možeš da se brineš,
ali si morao i drugo! Mislim...
Napraviš dete i samo ga pustiš da živi!
Ne tiče se mene, ne tiče se njegove sestre...
Budzise, idi gore.
Šta je, pak, to? -Šta?
Rekao sam mu da ode gore. Budzise, vrati se!
Tata, jesi li ti idiot?
Tvoja sestra nam drži pridike.
Jesi li ti idiot? -Ko je idiot?
Ti, čini se.
Zašto? Želiš li da sluša o čemu razgovaramo?
Ne želim, ali nije normalno samo tako reći:
"Ništa se ne zbiva, idi."
Počni da plačeš, da. Imaćemo kvalitetan razgovor.
Mrzim te, tata. Znaš? -Ma super!
To je divna vest.
Mrzim i tebe i mamu.
Super! -Pozdravi mi je, važi?
Hoću, čim pre.
Odličan primer odraslog razgovora. Svi plaču!
Svi mrze jedni druge.
Nakon srednje škole nisam znao šta ću sa životom.
Pola godine sam kod kuće pušio i igrao plejku.
Uopšte nisam izlazio.
Onda sam imao dobar trip na gljivama.
Tada sam shvatio da se nema smisla bojati.
Čega si se bojao?
Određenih posledica, znaš?
Razmišljao sam o mogućim ishodima...
Ali strah me napustio kada sam počeo da tripujem.
Shvatio sam da sam dotad živeo u nekakvom lavirintu.
Trčao sam, kao pacovčić.
Dobro si se proveo?
Šta radite kada ne partijate?
Jebemo.
Ne jedan drugoga.
Nazvaću ga i reći mu.
Halo?
Da, ali... -Jesi li dobro?
Ali nemoj se ljutiti na njega.
Mislim da je jako...
Ja sam već ljuta na njega i svađamo se.
Neću se ljutiti na njega.
Pokušaću da se ne ljutim.
Joj... -Kako si ti?
Jaka si i nosiš se sa svime. Vidim to.
Ne nosim se sa svime, mama. -Previše pušiš.
Zdravo.
Lopta ti je mrak.
Jesi li razmišljao o treninzima ponovno?
Jako ti je dobro išlo.
To je moje mišljenje.
Budzise!
Čuj, oprosti zbog onoga što se dogodilo.
Bilo je zaista glupo. I tati i meni je jako žao.
Neće se ponoviti, obećavam.
Nije bilo lepo izreći sve ono.
Kompa!
Daj, odjebi!
Ezera, nisi napisala jedan rad.
Ako želiš prolaz, moraćeš.
Kada mogu da ga predam?
U petak, recimo. -U redu.
U dva sata.
O, izvinjavam se.
Zdravo! -Zdravo.
Kako si?
Dobro.
Nisam znao da pušiš.
Daš mi jednu?
Jesi li dobro?
Zaista? -Da.
Izgledaš usrano. -Hvala.
Ozbiljno.
Nešto se dogodilo? -Ne.
Je li Budzis dobro?
Da, Budzis je dobro.
Zaista? -Da.
Čekaj, Lejn. Viđaš li se s nekime?
Možda.
Zato nosiš toliko šminke?
A zašto ti nosiš toliko šminke?
Ne nosim. -E, pa ni ja, jebote.
S onom si devojkom? -Da, s onom sam devojkom!
Sunce će izaći sutra. To je hipoteza.
Znači da je nesigurno hoće li.
Ako se dogodi jedno,
ne znači da će se dogoditi i drugo.
Sunce će izaći sutra. To je hipoteza.
To je samo logička nužnost.
Sunce će izaći sutra. To je hipoteza.
Znači da je nesigurno hoće li.
Ne znamo hoće li.
Idem po jaknu.
Gde ćete?
Zdravo! -Zdravo!
Sigurna si? -Da, molim te...
Čekaj! Moramo hodati sporije.
Imaš li cigaretu? -Imam.
Poslednja, uzmi.
Vatre?
Dođavola, mislim da nemam.
Zar se ti smeješ?
Gde ćemo? Mašo, gde idemo?
Samo idemo! -Čekaj!
Polako. Smirimo se, u redu?
Ovo je u kurcu. -Bogme jeste!
Mislim da možemo hodati brže.
Hej, želiš li nešto da vidiš?
Tri, dva, jedan... Udari!
Šta ćemo sada? -Ma biće sve u redu!
Šta ako je to neko video?
Pas mater, bež'mo!
U redu, slušaj.
Smirimo se, u đavolju mater. Važi?
U redu.
Svaki put, kao da gledam stranicu
i tekst mi jednostavno beži,
ništa te ne razumem.
Onda sebi kažem: "Lejn, usredsredi se. Hajde!"
Sada mi je tako sve vreme i ne znam šta da radim.
Čuj, Lejn, mislim da idem kući.
Dosta mi je. Uzmi vino.
Javi mi ako se čuješ s Gundom.
Važi, zdravo.
Hoćeš li? -Hoću.
Gundo.
Otvori, molim te.
Gundo, čujem te unutra.
Super lokacija.
Jednu?
Popola ćete?
Zovem Gundu i šaljem joj poruke, ali mi se ne javlja.
Takva je Gunda. Nazvaće te kada bude htela.
I verovatno je kod staraca.
A da mi možda daš svoj ključ?
Neki si dan ušao. Možda očekuje takvo nešto.
To se neće svideti Gundi.
Šta je?
A da se malo ljubimo?
Jedeš jabuku.
Šalio sam se.
Adamse, čekaj...
Jedno je ljubiti se, ali...
Glupi smo.
Adamse!
Adamse, molim te!
Adamse, šta želiš od mene?
Ono što ja osećam prema tebi ti prema meni ne osećaš.
Ali to ne znači da ne osećam ništa.
Adamse?
Adamse! -Šta je?
Hoćeš li pustiti onu pesmu iz frizeraja?
Pustiću jednu drugu.
Možeš li da prestaneš? Ostavi Snoba na miru.
Adamse, komšija me zvao u sedam ujutro
i rekao da čuje muziku iz stana.
Koliko puta moram reći da se ovde ne partija?
Ne partijamo ovde.
Izvoli sendvič. -Hvala.
Idi u krevet. Snobe!
Ne spava mi se. -Idi u krevet!
Ne spava mi se.
Spavaj, grozno izgledaš. -Hvala, mama.
Nema na čemu. -Divno.
Skini tu kapu.
Šta je tebi? Jesi li dobro? -Jesam.
Zašto onda ne jedeš sendvič?
Zaista nas nije bilo mnogo.
Kako se zoveš? -Lejn.
U redu, Lejn može ostati s nama.
Ko je ovo doneo?
Ja.
Jesi li dobra devojka?
Verovatno ne. -A ko je doneo ovo?
Maša.
Ona je loša. -Jako.
Jako loša. -Da, krajnje.
Adams to ne konzumira. Nije trebalo da bude ovde.
Idi u krevet.
Zašto se smeješ?
Nisam znao da pušiš.
Eto, Inara mi ih je dala.
Mama, to ti škodi. -Jako!
Inara je loša devojka. -Da, jako!
Jako loša devojka.
Je li ovo dobro?
Zašto se smeješ? Pitam te je li dobro? Čisto?
Jeste. -Grozno smrdi.
Imala sam groznu noćnu smenu.
To svakako pomaže nakon grozne noćne smene.
Budzise!
Vreme je za školu!
Kakvo ćebe!
Hajde.
Slušaj.
Ovo je važno, u redu?
Tvoj lek više ne držimo u fioci,
nego u ovoj kutijici.
Vidiš?
Jesi li kada nekome iščupala srce?
I umesto njega stavila metal, a potom lek?
Slušaj.
Jedna tableta za vreme užine u školi, u redu?
I jedna pre spavanja.
Jednake su, u redu?
U ovoj su kutijici.
Biće u tvojoj sobi.
Protumačite sledeće:
"Posledično ostvareni solipsizam jednak je istinskom realizmu."
Tumačim to kao veoma tešku izjavu.
A njeno značenje?
Nedokučivo je.
Krasno. Mislim da danas nećemo napredovati.
Žao mi je. -Dobro.
U sredu, u tri? Pokušaćemo ponovo.
Lejn!
Možeš li mi pomoći s matematikom?
Ne znam matematiku.
Kako? Trebalo bi da znaš, odrasla si osoba.
Trebalo bi, ali ne znam.
I nisam odrasla.
Pala sam ispit.
Kako to?
Želiš da razgovaram s profesorom? -Ne, nije tako.
Samo ću ga ponoviti.
U redu, idem.
Zdravo! -Zdravo!
Sama si ovde?
Da, pa šta?
Ne bojiš li se?
Hoćeš da protegneš noge?
Ne zanimaju me momci, oprosti.
Nema veze, ni nas.
Hajmo napolje. -Imaš li nešto za bolove?
Jesi li dobro?
Mobilni mi je krepao.
Gde ćeš sada?
Pozvaću ti taksi.
Imaš li cigaretu? -Da.
Hvala. -Nećeš prespavati kod mene?
Već sam kod kuće.
Je li tvoj tata ovde?
Čuješ li nešto?
Dolazi iz Budzisove sobe.
Čekaj, sam je?
Da, to je možda crtać ili nešto.
U četiri ujutro?
Pričekaj, odmah se vraćam.
Važi. -Molim te, pričekaj.
Budzise!
U kurac.
Pas mater.
Jebote!
Koliko je dugo ovakav?
Zvala sam vas čim sam ga ugledala.
Je li bolestan? -Nije.
Halo! Kako se zove? -Bruno.
Bruno! Probudi se, Bruno!
Tablete, možda? -Pije jedan lek.
Koji? -Ne znam tačno.
Šećer? Grčevi? -Ne, ništa takvo.
Droga? -Ne.
Nije to? -Nije.
Bruno, probudi se. Proverićemo šećer u krvi.
Možeš li?
Smem li da ostanem? -Da, ne smetaš ti nama.
Sve je u redu.
Bruno!
Probudi se, Bruno!
Čega ima u uglu? -Ničega.
Brat i dalje spava? -Da, i dalje spava.
Ja sam kriva, tata.
Mogla sam da budem ovde, ali nisam.
Pronašla sam ga takvog
i odmah sam pozvala hitnu.
Dosta.
Nisi ti kriva. -Jesam.
Jesu li ti dobro?
Kako se ti držiš? -Dobro.
Dobro...
S obzirom na situaciju.
Ja se uopšte ne osećam dobro.
Zato što...
Nekako se nosim s...
Ma ne nosim. Pokušala sam da preuzmem mamine dužnosti.
Sada se osećam kao da moram biti i tata.
Ne ide mi nijedno ni drugo, a bogme nisam ni dobra sestra Budzisu.
Ni u čemu ne uspevam!
Iskreno, više ni ne znam trudim li se.
Ne moraš mu biti ni mama ni tata.
Ništa ne razumem.
Oprosti.
Samo bih volela da ponekad možemo da razgovaramo
a da ne govorimo da smo dobro kada zapravo nismo.
Razumeš?
Ja tebi želim da pomognem.
Volela bih kad bismo pomagali jedno drugom.
Doručak?
Ne sprema mi se doručak sada.
Ne, ja sam hteo da ga spremim.
Želiš li?
Da, može.
Daš mi dim?
Hej, tata?
Hvala.
Vratimo se Vitgenštajnu.
Kako se završava traktat? Kojom rečenicom?
"Moraš da ćutiš o onome o čemu ne možeš da govoriš."
A kako počinje?
Ne sećam se tačno.
Pogledaj.
"Svet je sve što se dogodi."
Slažeš li se?
Valjda.
U redu, znaš da čitaš. Danas ću ti dati trojku.
Hvala. -Hvala vama.
Imaš li prijatelja?
Pre su to poluprijatelji. -Kako to misliš?
Imam dobre odnose s njima.
Možda ne provode mnogo vremena sa mnom,
ali su mi prijatelji.
Imaju li druge, bliže prijatelje?
Da.
Imaju.
Provodiš mnogo vremena sam? -Da.
Ali to nije tako loše, zar ne?
Nije.
Ni ja u tvojoj dobi nisam imala mnogo prijatelja.
Bila si gora od mene!
Sada imam nekolicinu.
Mislim da nije loše ako imaš samo nekoliko prijatelja.
Ponekad nije ni loše ako nemaš nijednog.
Sve to zavisi od toga kakva si osoba.
Voliš li da budeš sam ili uživaš u društvu?
MEDIATRANSLATIONS