Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
E o petrecere tare în Kauguri.
O petrecere?
O să-ţi placă.
Va fi mult mai bine.
- Promiţi? - Da.
- Nu eşti prea convingător. - Promit.
Vini încoace.
Safe, ei nu intră.
- Trebuie să mergem acolo? - Pe aici, cred.
Masha, prinde-o.
Mersi, omule.
- Îmi dai voie? - Da, ia o gură.
Bea.
Mulţumesc.
Laine?
- Încotro? - La petrecerea rave.
Ai brăţările?
Nu.
Bine, să mergem.
- Vrei un jeton? - Da.
- E totul în regulă? - Da.
Vino încoace!
Cidru.
Du-te naibii, bine?
Vrei o ţigară?
Nu.
Pentru că nu fumez.
Mişto insigna.
E numele unui cântec.
Ştiu.
Voiam să mă uit la tine.
- Bună seara! - Dumnezeule!
- Ai un foc? - Da, poftim!
Mulţumesc.
El e Adams.
Laine.
Gunda.
Şi acum ce?
- Cred că nu-mi mai e frică. - Mie îmi este puţin.
Ce mult durează!
Ce faci?
Mă gândesc.
La ce te gândeşti?
- De ce Laine? - Cum adică, "de ce Laine"?
De ce ţi-au pus numele ăsta?
Este un nume...
estonian şi finlandez.
Înseamnă "un val".
Dar nişte estonieni pe care îi cunosc
mi-au spus că au mai multe cuvinte pentru valuri.
Aşa cum eschimoşii au mai multe cuvinte pentru zăpadă.
E un lucru interesant pe care oamenii îl ştiu de obicei.
Iar Laine este un val mic.
Cum se spune un val mare?
Nu ştiu, nu mai am alt nume.
- Da fapt, e un nume prostesc. - De ce?
Pentru că numele meu de familie este Ezera-Lake.
Şi apoi...
un val, un lac, nuferi, peşti...
nori, lebede...
Ce încerci să spui?
Poţi să-l duci pe Budzis la "logopet"?
- Unde? - La "logopet".
Logoped...
"Logopet".
Nu, se numeşte logoped. De ce nu-l poate duce mama?
Mama e în Germania.
Nu ţi-a spus?
Poate mi-a spus, dar nu ţin minte tot ce-mi spune.
Un detaliu minor.
Da, da...
Bine, îl duc, dar nu voi începe să-l dădăcesc de acum.
Nu trebuie să-l dădăceşti, ci doar să-l duci la logoped.
Pot să te ajut o dată sau de două ori.
Exact.
Când spun ajutor, mă refer exact la asta.
Exact.
Dar asta e.
Urcă.
- Bună! - Bună!
- Cum a mers? - Bine.
- Ce ai făcut? - Ne-am jucat pe calculator.
Ce aţi jucat?
Doom Eternal.
- Ce trebuie să împuşti? - Demoni.
Hei!
Budzis, te rog, nu-l împuşca pe tata, altfel o să facem accident.
Da, şi dacă arunci grenade, te rog să le arunci pe geam.
- Bună. Gunda? - Da.
Nu ştiu.
Da, îmi pare rău că a trebuit să plec.
La teatru?
Da, cred că ar fi frumos.
Te sun eu înapoi. Scuze. Pa.
Ziua cu pizza!
Am comandat pizza.
- Altceva? - Da.
Mâine plec pentru o săptămână la o conferinţă.
Voiam să te rog să ai grijă de Budzis.
O săptămână acum?
Nu am discutat să am grijă de el o zi sau două?
Să ajut?
Ba da, dar ce putem... Nu avem o bonă încă.
Bona aceea nu se mai întoarce, da?
Nu ştiu ce e cu bona. Ziua cu pizza!
Pot să împrumut încărcătorul tău?
Nu-l găsesc pe al meu.
- Budzis, ştii unde e încărcătorul? - Nu.
Tu ai luat încărcătorul dimineaţă.
Ziua cu pizza!
După ce am răspuns la toate întrebările ştiinţifice...
- Ce e asta? - Placentă.
... nu vom fi mai aproape de problemele vieţii noastre.
În fiecare dimineaţă îmi hidratez capul cu placentă.
Este ce... Aşteaptă.
Laine, ştiai că-ţi poţi hidrata capul cu placentă?
- Da. - Toată lumea ştie asta.
Toată lumea ştie.
Eu nu mă hidratez cu placentă.
Este capul tău, problema ta.
Dar Wittgenstein îi scrie lui Russell...
- Miroase. - Ideea poate părea paradoxală.
Scuzaţi-mă, fetelor, ce problemă aveţi?
Ideea poate părea paradoxală, din moment ce ştiinţa nu rezolvă...
problemele...
...vieţii,
dar demonstrează că Wittgenstein are o înţelegere a vieţii,
al cărei epicentru poate fi atins peste...
Bună!
Ţi-am adus cartea.
Am şi citit-o chiar.
Este vorba de sâmbăta aia?
Bine, îţi aduc...
Ce e cu sâmbătă?
Nu am vrut să te las acolo, aşa...
singură.
Trebuie să ai mereu grijă de mine?
Iar apoi mă laşi puţin singură
şi îţi ceri scuze pentru asta. Am înţeles bine?
Eu...
Nu am vrut să se întâmple nici restul.
Trebuie să plec, mă cheamă logica.
- Laine! - "Laine"!
Laine...
Care-i treaba cu fetele din clasa ta?
De ce mă întrebi?
Ai spus că nu eşti prieten cu ele.
De ce nu?
Nu sunt ca băieţii.
Cum adică nu sunt ca băieţii?
Sunt interesate de alte chestii, ponei şi prinţese.
Adică... Ce e asta?
Haide, nu toate fetele sunt interesate de ponei şi prinţese.
Da, ştiu, dar... Aşa sunt toate din clasa noastră.
Da.
Mulţumesc.
Dar ai putea să le arăţi nişte jocuri pe calculator.
Ce? Fetele nu se joacă pe calculator?
Sunt sigur că se joacă.
Dar fetelor din clasa mea, celor care le plac poneii...
jocurile pe care le joacă ele...
Da. Ascultă, omule.
- O să ajung târziu acasă, bine? - Bine.
Îmi cer scuze că te întrerup aşa, dar trebuie să plec.
Nu mă aştepta. Culcă-te, bine?
Poţi să te uiţi la desene animate.
- Poţi să iei sacoşa? - Bine.
Prea multă informaţie. Îmi pare rău.
- Bine, pa! - Pa!
- Bună! - Bună!
Ţi-am adus ceva.
Mulţumesc.
Mergem?
- Bună! - Bună!
Poftim autocolantul.
- Mergem la Venus? - Într-o joi?
Da, va fi o petrecere grozavă.
Dar nu cred că poţi să mergi aşa.
- Masha, eu cred că arată bine. - Îţi pui haina mea.
Masha?
E o poreclă. Nu ştie niciun cuvânt în rusă.
- Înţeleg foarte bine rusa. - Da.
Nu vreţi să stăm să ne relaxăm şi să ascultăm nişte muzică?
- Nu. - Nu.
În regulă.
10 euro.
Telefonul tău.
Ştii...
poate te duci singură.
Pentru ca data viitoare...
Care data viitoare?
Pentru ca data viitoare să te duci să cumperi tu.
Va şti ce îţi trebuie?
- Trebuie să intru în maşină? - Da, e în regulă.
Bună.
Unde e Gunda?
Mi-a spus să vin eu.
Deci care e planul?
Păi... ca de obicei.
O noapte liniştită, nu?
Foarte liniştită.
Ia-ţi ceva de băut.
Mulţumesc.
Salut-o pe Gunda.
Jumătate.
Am spus jumătate.
Rahat!
Asta e normal?
Da.
Arsura?
Bine.
Va fi în regulă, da?
Ai luat aproape două liniuţe.
Crezi că nu ştiu că sunt un idiot?
Dacă o spune sau o face Adams nu se pune, nu?
Haideţi să râdem de Adams acum, nu?
Ce vrei?
Haideţi să continuăm petrecerea la Roberts'.
Ce faci, omule?
Petrecere nasoală?
Să mergem.
Laine, spune-mi de ce e aşa?
Aşa cum?
Alergi după cineva ca un idiot de patru ani,
dar nu te înţeleg,
nu vor să te înţeleagă şi aşa mai departe.
Lucrurile se întâmplă normal tuturor, dar mie... Aşteaptă.
Dar mie mi se întâmplă într-un mod idiot.
- Dacă înţeleg corect... - Aşteaptă!
... despre ce vorbeşti, atunci cred
că aceste lucruri nu sunt nici normale, nici uşor de înţeles.
Şi cu toate astea e păcat.
- Nu mergem cu ei? - Eu nu.
Bine, atunci mă duc acasă.
Vrei să te conduc?
Du-te după ei.
- Bine. Pa. - Pa!
- Unde e Gunda? - La baie.
Toată lumea trebuie să cadă. Şi tu trebuie să cazi.
- Nu. - Şi tu trebuie să cazi!
Toată lumea trebuie să cadă.
- Excelent. - Eu nu sunt praf ca tine, Adams.
Nici eu nu sunt. Doar mă prefac.
Deci suntem ca nişte spioni?
Droguri! Da, foarte tare!
Aşa, da?
E foarte tare să te droghezi.
Amuzant!
Adams.
Le-ai dat şi lor?
Gunda, mulţumesc, nu putem, suntem spioni.
Acoperă-ne.
- Adams! - Da?
De unde ştii că nu suntem într-o simulare?
Păi... conform faptelor general acceptate suntem în armonie.
Armonie.
Armonie, armonie...
Cum ajungi în armonie, Adams?
Cum ajungi în armonie?
Uită-te la canapea.
Cine are un foc?
Mulţumesc.
Am avut un vis incredibil aseară.
Eu... eu...
urcam un munte
şi te purtam pe braţe.
- Pe Gunda? - Da.
- Pe braţe? - Fluturi albi zburau în jur.
Aveai o rochie albă.
Soarele strălucea şi fluturii ţi-au făcut o coroană frumoasă.
- Un vis frumos. - Ieri?
- Noaptea, da. - Noaptea?
Am plecat acasă la opt dimineaţa.
Ştii, probabil a fost un vis pe timp de zi.
Se poate întâmpla.
Bineînţeles că se poate.
Mişto vis. Simboluri puternice, cred.
Simboluri puternice...
Hai, Robert!
Cred că de acum mă pot încălţa cu pantofi sport.
E mai uşor. Te încalţi, te descalţi.
Nu mai trebuie să te oboseşti.
- Tragi înăuntru, scoţi afară. - Tragi înăuntru, scoţi afară.
- Unde te duci? - Acasă.
Ai un filtru, tutun sau o ţigară?
Nu fumez, Adams.
Bine, ai o brichetă?
Cred că mi-ai luat-o pe a mea.
Dar tu nu fumezi.
Da.
- Gunda, îmi dai o ţigară? - Nu am.
Cine fumează, Adams?
Eu, eu.
Îţi iei la revedere?
Pa...
Vrei una?
Aici e.
Pot să ies pe aici?
Voiam să-ţi arăt ceva.
- Aici? - Sus. La mine acasă.
Bine, să mergem.
- Închid uşa? - Da, poţi s-o închizi.
- Putem să fumăm? - Da.
Cu miere?
Ar trebui să plec.
Tocmai am primit un mesaj...
Nu e nimic grav, dar ar trebui să plec cât mai repede.
Bună dimineaţa!
Cum te cheamă?
- Snob. - Salut, Snob!
Eu sunt Laine.
Scuze.
Poate să-mi deschidă cineva?
- În timpul cărei ore s-a întâmplat? - Mate.
- Ai dat un test? - Nu.
Ce a spus profesoara?
A fost foarte supărată.
A încercat să-l sune pe tata, dar nu a răspuns.
De ce era supărată?
Ştii de ce.
Bine. Nu cred că are motive să fie supărată pe tine.
Nu ai făcut nimic greşit.
- Aceştia sunt pantalonii tăi de sport? - Da.
Bine.
Locul ăsta este... nu ştiu...
e un dezastru.
Nu a chemat nimeni menajera.
Este plin de praf.
Da, da, murdar!
La ce te aşteptai? Să găseşti curăţenie?
Încetează. Ştii, nici eu nu vreau să trudesc...
Bună, Laine!
Tată.
Poţi să vii puţin?
- Te-a sunat de la şcoală? - Da.
- Ai răspuns? - Nu.
- Unde e trusa de machiaj? - În celălalt sertar.
Da, bine.
- Nu puteai să-i suni înapoi? - Puteam, dar nu i-am sunat. Am uitat.
- Budzis ar trebui să meargă la doctor. - Fac o programare.
Serios?
- Laine, asta e de la mama ta. - Mulţumesc.
De ce nu mi-a spus nimic?
Este dificiţ să-ţi spun ceva când nu eşti acasă.
Când pleci mult timp de acasă,
te aştepţi să găseşti ceva schimbat când te întorci.
Ai chibrituri. Nu e minunat?
De ce trebuie să vorbesc cu cei de la şcoală?
Nu trebuie. Spune-le că-i voi suna eu.
- Scuze, fierbătorul e al meu. - Da?
- Da. Îmi dai voie? - Da, te rog.
Da.
- Cum e la şcoală? - Nu-i prea rău.
- Da? - Da.
Mulţumesc.
Bine, am terminat.
... Patru, cinci, şase...
- Bună. -Bună..
Unde eşti?
Sunt... la serviciu. La serviciu. Repetiţia tocmai s-a terminat.
- A mers bine? - Da, da.
Mă plac.
Cum eşti?
Nu ştiu. Lucrurile tale au fost luate azi şi nu mi-a spus nimeni nimic.
A fost puţin ciudat.
Nu am vrut să... supărăm...
Poftim?
Nu am vrut să-l supărăm pe fratele tău.
Da, dar ai fi putut să-mi spui.
Ştiu... Nu ştiu încă.
Budzis ar putea să vină să stea cu mine în august.
Nu ştiu dacă e o idee bună.
Deja îi este greu aici. Ce se va întâmpla când...
se duce undeva acum... Nu va fi cam haotic?
Va fi cu mine. Şi va fi în vacanţă.
Vei fi plecată aşa mult?
Mi-au propus... să stau mai mult.
Experienţă şi...
Sigur, cât timp tu capeţi experienţă,
noi avem un altfel de experienţă.
Este doar pentru o vreme, ştii asta.
Doar pentru o vreme.
Mi se termină bateria, ar trebui...
Aşteaptă! Mă mai suni?
Sau te sun eu?
Moare, se va opri în orice clipă,
deci ar fi mai bine să...
Da? Pa!
- Pa, dar... - Pa,pa!
Laine. Pa!
Să nu dai foc la casă, bine? Pa.
- Pa! - Pa!
Te-ai simţit bine cu el? Te-ai simţit confortabil şi...
Păi...
îl cheamă Karlis.
Karlis este foarte drăguţ.
Da... nu-i chiar aşa de drăguţ.
Poftim? Nu, Karlis este drăguţ.
Bine.
Nu este foarte deştept.
Mama îl place foarte mult.
- Mamei tale?! - Nu în sensul ăsta.
Mama a fost foarte dezamăgită de mine.
Când a fost clar că fiica ei nu va fi dansatoare.
Iar Karlis a făcut dansuri folk.
Mamei nu-i venea să creadă.
Laine e cu un tip care dansează!
Frumoşi pistrui.
Mulţumesc.
Îmi curge sânge din nas.
În ultimii trei ani m-am simţit...
ca într-un fel de buclă.
Merg în cerc. Nu se schimbă nimic.
Mă aşteptam ca anul ăsta să fie la fel, dar...
Din fericire, s-a întâmplat ceva nou.
Ceva neaşteptat.
Dar...
cred că eram aşa obişnuită să...
Cât e ceasul?
7:45.
Vine schimbul de dimineaţă.
Trebuie să plecăm. Acum.
Repede.
Ţine sticla.
Haide, haide.
Rahat.
Nu o vreau, mulţumesc.
Ştii ce? Cocaina în Riga e nasoală.
Când vin DJ-ii din Berlin...
Ridică puţin mâinile.
Săptămâna viitoare sunt cei din Tibilisi.
Da, atunci vin.
Au nevoie de marfă decentă.
Ce găseşti în Riga e nasol şi nici nu vreau să mă obosesc.
Pentru că nu e cerere?
Cu localnicii sau...
Nu, e de rahat...
- Masha. - Ce e?
Aşteaptă, nu pot acum. Iau măsuri.
- Hai să înotăm. - Nu, nu am chef.
- Să mergem. - Nu! Dă-mi drumul!
Da. Intru.
Eşti bine?
- Eşti bine? - Da.
Hai să facem o baie.
Vrei să facem altceva?
Sigur! Hai să intrăm în casele unor străini.
- Casele unor străini? - Nu sunt străini.
Atunci de ce trebuie să intrăm?
- Nu sunt acolo? - Nu sunt acasă.
- Le facem o vizită. - Dar vecinii?
- Nu sunt vecini. - Eu nu merg.
E departe de aici?
E chiar acolo.
- Ai putea să ne aştepţi? - Da, aşteaptă-ne.
Mă duc la Riga.
Te aşteptăm pe plajă.
Laine?
Nu vrei?
- Haide, haide! - Rahat!
Nu poţi să faci o liniuţă ca lumea?
Lingură.
- Haide, jumătate. - Haide, Gunda.Nu pot...
Încearcă. Pot să-mi fac una pentru mine.
Ia jumătate.
- Oricum am creierul vraişte. - Nu e nici jumătate.
Du-te naibii!
Gunda, trebuie să chemăm poliţia.
- Nu are rost. - Nu are rost ?
Nu.
Când Masha s-a dus să raporteze violul, nu au băgat-o în seamă.
Pentru că băuse. Vom avea şi m ai multe belele.
Comportamentul băiatului reflectă ceea ce se întâmplă în familie.
E o reflexie. De aceea te întreb ce se întâmplă în familie.
- Treceţi printr-un divorţ? - Nu, nu!
Unde e mama? Unde e tata?
Mama este în străinătate, dar nu e ceva permanent.
Cât timp?
- Păi, ea tocmai... - Tocmai?
Scuză-mă, dar telefonul este închis de ceva vreme.
- Ce înseamnă "tocmai"? - Poate ai numărul greşit?
Şi tata? Unde e tata?
Tata este acasă şi...
Acasă. Dar de ce nu răspunde la mesaje?
Nu este niciun mesaj în care să spună să fie sunat,
dar există probleme reale
unde implicarea lui este necesară.
Ascultă, faci asta ca să demonstrezi ceva?
Budzis, îmi pare rău, dar...
Nu poţi să loveşti geamul tramvaiului.
Înţelegi?
Bună!
Deci care-i treaba?
Ar trebui să-ţi dau un mesaj în legătură cu asta?
- În legătură cu ce? - Cu ce se întâmplă.
- A fost o şedinţă cu părinţii. - Bine, bine.
Nu ai înţeles ce am spus. A fost o şedinţă cu părinţii,
nu cu sora.
Ştii că nu-mi plac şedinţele cu părinţii.
Mama ta se ducea la şedinţele astea.
Nu pot. Toată lumea vorbeşte despre ei însăşi şi despre copiii lor.
Complet inutil.
Nu ştii că uneori trebuie să faci lucruri pe care nu vrei să le faci?
Ba da.
Deci ce ţi-au spus la şedinţa cu părinţii?
Nu înţeleg. De ce trebuie eu să...
Tu poţi să nu te duci la şedinţe
pentru că nu-ţi plac, dar eu trebuie să mă duc să ascult?
- Pentru că să ştii... - Nu trebuie să te duci la şedinţe.
Dacă nu se duc nimeni, cui vor spune: "Ştii..."
Ascultă-mă! Ascultă-mă!
- Ascultă-mă. - Bine.
Trebuie să ascult cum spun: "Budzis face asta, Budzis face aia,
nu se poartă frumos.
Ce se întâmplă în familia voastră?
Comportamentul copilului reflectă..."
Nu trebuie să asculţi şi să răspunzi la aceste întrebări,
nu este responsabilitatea ta.
- Este viaţa lui Budzi. - Viaţa lui Budzi nu e viaţa ta.
- Şi nu e nici a ta? - Păi...
Nu a fost suficient să faci un copil de care nu ai avut grijă,
nu, a trebuit să mai faci unul, care... exact... doar...
Faci un copil, iar apoi îl laşi să fie singur,
nu e treaba mea, nu e treaba surorii tale...
Budzis, du-te sus, te rog.
- Ce e asta? - Ce?
I-am spus să se ducă sus. Vrei să... Budzis, vino înapoi!
Tată, eşti idiot?
Sora ta vrea să ne ţină morală despre educaţie.
- Eşti idiot? - Cine e idiot?
- De ce? - Se pare că eşti un idiot.
De ce? Vrei să stea să asculte ce discutăm?
Nu, nu vreau să asculte. Nu este normal să spui:
"Ar fi în regulă... Nu s-a întâmplat nimic, pleacă."
Începe să plângi acum. Vom avea o conversaţie de calitate.
- Te urăsc, tată! Ştii asta? - Grozav! Pur şi simplu grozav!
Este... este o veste bună... este...
Te urăsc şi o urăsc şi pe mama.
- Grozav, da! - Transmite-i salutările mele, bine?
- Primul lucru pe care îl fac. - Când vorbeşti cu ea data viitoare.
O conversaţie adecvată pentru adulţi, toată lumea plânge.
Toată lumea urăşte pe toată lumea.
După ce am terminat liceul, nu ştiam ce să fac cu viaţa mea.
Am stat acasă jumătate de ani fumând şi jucându-mă pe PS4.
Nu ieşeam deloc.
Apoi am avut un trip tare pe ciuperci.
Apoi am înţeles că nu are rost să-mi fie frică.
De ce îţi era frică?
De consecinţe, ştii...
Mă gândeam la ce urma să se întâmple.
Când au început ciupercile să-şi facă efectul, frica m-a părăsit.
Am înţeles că trăisem într-un fel de labirint.
Alergam prin el ca un şobolan.
Te-ai distrat?
Ce faceţi când nu petreceţi?
Ne-o tragem.
Nu între noi.
O să-l sun şi o să-i spun.
Alo?
- Da, dar... - Eşti bine?
Dar nu fi supărată pe el, bine?
Cred că el este...
Sunt deja supărată pe el şi ne certăm.
Eu nu o să fiu supărată pe el.
Voi încerca să nu fiu supărată.
- Păi... - Ce mai faci?
Eşti puternică şi te descurci cu toate. Ştiu. Simt asta.
- Nu mă descurc, mamă. - Fumezi prea mult.
Bună.
Mingea ta e foarte tare.
Te-ai gândit să te mai antrenezi?
Eşti foarte bun.
Aşa cred.
Budzis!
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
A fost o prostie. Şi lui tata şi mie ne pare rău.
Nu o să mai fac asta. Promit.
Nu a fost frumos să spun lucrurile alea.
Amice.
Du-te dracului!
Ezera, îţi lipseşte un seminar.
Dacă vrei să promovezi, va trebui să recuperezi.
Când pot s-o fac?
- Vineri, de exemplu. - Bine.
La două.
Îmi pare rău.
- Bună! - Bună!
Ce faci?
Bine.
Nu ştiam că fumezi.
Îmi dai şi mie una?
Eşti bine?
- Serios? - Da.
- Arăţi ca naiba. - Mulţumesc.
Vorbesc serios.
- S-a întâmplat ceva? - Nu.
Budzis e bine?
Da, Budzis e bine.
- Serios? - Da.
Aşteaptă, Laine. Te vezi cu altcineva?
Poate.
De aceea eşti aşa machiată?
"De aceea eşti aşa machiată?"
- Nu sunt. - Nici eu.
- Eşti cu fata aia? - Da, sunt cu fata aia.
Soarele va răsări mâine. E o teorie.
Înseamnă că nu suntem siguri că se va întâmpla.
Dacă se întâmplă un lucru,
nu face să se întâmple altceva.
Soarele va răsări mâine. E o teorie.
Este doar o necesitate logică.
Soarele va răsări mâine. E o teorie.
Înseamnă că nu suntem siguri că se va întâmpla.
Nu suntem siguri că se va întâmpla.
Mă duc să-mi iau haina.
Unde te duci?
Hei! Hei!
- Eşti sigură? - Da, te rog...
Bine, aşteaptă, aşteaptă. Trebuie să mergem mai încet.
- Ai o ţigară? - Da.
E ultima, ia-o.
Şi foc?
La naiba, nu cred că am.
Râzi?
Unde mergem? Masha, unde mergem?
- Undeva. - Stai, stai.
Uşurel. Hai să rămânem calme, bine?
- Nu, dar asta e total aiurea. - Da.
Cred că putem merge mai repede.
Ascultă, vrei să vezi ceva?
În trei... doi... unu... loveşte-l!
- Ce facem? - O să fie bine.
Dacă ne-a văzut cineva? Dacă m-a văzut cineva?
La naiba! Alergăm.
Bine, ascultă.
Hai să ne calmăm, bine?
Bine. Uşurel.
De fiecare dată este ca şi cum mă uit la pagină,
iar texul alunecă
şi nu înţeleg nimic.
Mă gândesc: "Bine, Laine, hai să ne concentrăm. Haide!"
Acum este aşa tot timpul şi nu ştiu ce să fac.
Da, ascultă, Laine. Cred că mă duc acasă.
E suficient pentru mine. Ia vinul.
Anunţă-mă dacă vorbeşti cu Gunda.
Bine, pa.
- Mă anunţi? - Da.
Gunda.
Lasă-mă să intru, te rog.
Gunda, ştiu că eşti acolo.
Mişto locaţie.
Una?
Vrei jumătate?
Îi tot scriu şi o sun pe Gunda, dar nu răspunde.
E Gunda, aşa face ea. Te va suna când va avea chef.
Probabil e la părinţii ei. Aşa cred.
Mă gândeam că ai putea să-mi dai cheia.
Ai intrat alaltăieri. Poate se aşteaptă la aşa ceva.
Nu cred că Gundei îi va plăcea asta.
Ce?
Cred că ne putem săruta acum.
Mănânci un măr.
Era o glumă.
Adams... Doar...
Să ne sărutăm e una, dar...
A fost o prostie.
Adams!
Adams, te rog!
Adams, ce vrei de la mine?
Nu simţi pentru mine ce simt eu pentru tine.
Dar asta nu înseamnă că nu sunt sentimente.
Adams?
- Adams! - Ce?
Poţi să pui melodia de la coafor?
O să pun alta.
Poţi să încetezi? Lasă-l în pace pe Snob.
Adams, vecinul m-a sunat la ora şapte
şi a spus că se auzea muzică din apartament.
De câte ori să-ţi spun că ăsta nu e un loc pentru petreceri?
Nu dau petreceri aici.
- Poftim sandvişul tău. - Mulţumesc.
- Du-te la culcare. - Snob!
- Nu mi-e somn. - Am spus să te duci la culcare.
Nu mi-e somn! Nu mi-e somn!
- Du-te să te culci. Arăţi groaznic. - Mersi, mamă.
- Cu plăcere. - Ce drăguţ.
Dă şapca aia jos.
- Ce e cu tine? Eşti bine? - Nu.
De ce nu mănânci atunci?
Nu eram aşa mulţi.
- Cum te cheamă? - Laine.
Bine. Laine poate sta cu noi.
Cine a adus asta?
Eu.
Eşti o fată cuminte?
- Probabil că nu. - Cine a adus asta?
Masha.
- E o fată obraznică. - O fată foarte obraznică.
- Foarte obraznică. - Serios. O fată obraznică.
Adams nu face asta. Nu trebuia să fie aici.
Du-te la culcare.
De ce râzi?
Nu ştiam că fumezi.
Inara mi le-a dat.
- Mamă, ştii că-ţi fac rău? - Foarte rău.
- Inara e o fată rea. - Exact. O fată foarte rea.
O fată foarte rea.
Chestia asta e bună?
De ce râzi? Te întreb dacă e bună, curată.
- Este. - Miroase oribil.
Încetează, am avut o tură de noapte oribilă.
Sigur ajută cu turele de noapte, oribile.
Budzis!
E timpul să mergi la şcoală, bine?
Ce pătură!
Haide, haide.
Ascultă.
Discutăm ceva serios, bine?
Nu-ţi mai ţinem medicamentele în sertar,
ci în cutia asta.
Uite. Cutia asta.
Ai scos vreodată inima cuiva?
Şi ai pus metal în schimb? Iar apoi medicamente?
Ascultă.
O pastilă în timpul prânzului la şcoală, bine?
Şi una înainte de culcare.
Arată la fel, bine?
În cutia asta.
Vor fi în camera ta.
Ce înţelegi din afirmaţia:
"un solipsism în consecinţă realizat este egal cu realismul adevărat" ?
Înţeleg că e o afirmaţie dificilă.
Şi ce înseamnă?
E un mister.
Frumos. Nu cred că ajungem undeva azi.
- Îmi pare rău. - Da.
Miercuri la trei atunci? Mai încercăm o dată.
Laine!
Laine, poţi să mă ajuţi la mate?
Nu ştiu mate.
Cum? Eşti adultă, ar trebui să ştii.
Ar trebui, dar nu ştiu.
Şi nu sunt adultă.
Am picat un examen.
Cum aşa?
- Vrei să vorbesc cu profesorul? - Nu, nu e vorba de asta.
O să-l mai dau o dată.
Bine, o să plec acum.
- Pa! - Pa!
Eşti singură aici?
Da, şi ce?
Nu ţi-e frică?
Vrei să-i dezmorţeşti picioarele?
Ştii ceva? Nu-mi plac băieţii. Îmi pare rău.
E în regulă. Nici nouă.
- Mergem afară? - Ai un analgezic?
Eşti bine?
Mi-a murit telefonul.
Şi unde mergi acum?
Îţi chem un taxi.
- Ai o ţigară? - Da.
- Mulţumesc. - Nu vrei să mergi la mine?
Am ajuns acasă deja.
Tatăl tău e acasă?
E gălăgie.
E din camera lui Budzis.
Stai puţin, e singur acasă?
Da, paoter se uită la desene sau ceva de genul.
La patru dimineaţa?
Poţi să aştepţi puţin? Mă întorc repede.
- Bine. - Da? Aşteaptă.
Budzis. Budzis. Budzis!
Rahat!
Fir-ar al naibii!
De cât timp e aşa?
V-am sunat imediat ce l-am găsit.
- A fost bolnav? - Nu în ultima vreme.
- Alo? Cum îl cheamă? - Bruno.
Bruno! Trezeşte-te, Bruno!
- Ar putea fi medicamente? - Ia nişte pastile.
- Ce pastile? - Nu ştiu exact.
- Zahăr? Crampe? - Nu, nimic de genul asta.
- Droguri? - Nu, nu.
- Ar putea fi? - Nu.
Bruno! Trezeşte-te. Îi verificăm şi zaharul din sânge.
Ajungi?
- Pot să stau? - Da, nu ne deranjezi.
Totul e în regulă.
Bruno!
Trezeşte-te, Bruno!
- Ce e acolo în colţ? - Nimic.
- Fratele tău încă doarme? - Da, încă doarme.
E vina mea, tată.
Aş fi putut să fiu acolo, dar nu am fost,
şi când l-am găsit, era deja aşa.
Am chemat salvarea imediat.
Opreşte-te.
- Nu e vina ta. - Ba este.
Eşti bine?
- Cum eşti? - Bine.
Bine...
având în vedere situaţia.
Nu mă simt bine deloc.
Pentru că...
Cumva fac faţă...
Nu. Am încercat să o fac pe mama...
acum simt că trebuie să o fac şi pe tata.
Şi nu mă pricep la asta. Nu sunt nici măcar o soră decentă pentru Budzis.
Dau greş cu toate.
Sincer, nici nu ştiu dacă mai încerc.
Nu trebuie să fiu mama sau tatăl lui.
Nu înţeleg nimic.
Bine, îmi pare rău.
Aş vrea să vorbim uneori.
Fără să spunem că facem bine dacă nu facem bine.
Înţelegi?
Şi eu vreau să te ajut.
Aş vrea să ne putem ajuta reciproc.
Micul dejun?
Nu vreau să pregătesc micul dejun acum.
Nu, mă gândeam că aş putea să-l pregătesc eu.
Vrei?
Da, bine.
Îmi dai o ţigară?
Auzi, tată...
Mulţumesc.
Hai să ne întoarcem la Wittgenstein, bine?
Cu ce se termină tratatul? Care este propoziţia?
"Despre care nu se poate vorbi, despre aceasta trebuie să taci."
Şi cu ce începe asta?
Nu-mi aduc aminte exact.
Uite aici.
"Lumea este tot ce se întâmplă."
Eşti de acord?
Cred că da.
Bine, poţi să citeşti. Îţi dau nota 6 azi.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Dar ai prieteni?
- Păi... mai degrabă semi-prieteni. - Cum adică?
Am o relaţie bună cu ei.
Poate nu petrec mult timp cu mine,
dar sunt prietenii mei.
Mai ai alţi prieteni apropiaţi?
Da.
Aşa este.
- Petreci mult timp împreună? - Da.
Dar... nu este rău, nu?
Nu e aşa rău.
Când eram de vârsta ta, nu aveam prieteni.
Mult mai rău decât în cazul meu.
Acum am nişte prieteni.
Nu ştiu. Nu cred că e rău dacă ai doar puţin prieteni.
Sau nu ai prieteni deloc. Uneori.
Asta depinde de ce fel de om eşti.
Dacă îţi place să fii singur sau dacă te bucuri de companie.
Traducerea: FAST TITLES MEDIA