Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
Hva skjer, Washington D.C.?
Takk for at dere kom.
Vi lever i merkelige tider akkurat nå.
Alle gjør sitt beste, og jeg vil at dere skal vite,
at de neste fire til fem og en halv timene
kommer alt til å være bra. Greit?
Takk.
Jeg følte det ikke alltid sånn.
Husker da jeg gikk i syvende klasse.
Det var vår første jente/guttefest.
Det var alltid veldig spennende.
Det var da alle fortsatt var hetero.
Og jeg var gira.
Jeg hadde på meg en lilla skjorte
og khakibukser fra GapKids
med strikk i livet
for barna som bare: "Nå må jeg bæsje!"
Jeg gledet meg, særlig til den festen fordi det var en jente der, Lizzy,
som jeg var forelsket i hele barndommen.
Og hun satt alene og så på TV.
Jeg går inn.
Jeg hadde åpningsreplikken klar, jeg sa:
"Hørte du at datteren til Ms. Goldman kanskje har kreft?"
Jeg er i fyr og flamme.
Og idet hun snur seg mot meg,
kommer Jenny, som vi var hjemme hos, gående bak meg
og drar av meg buksa.
Khakibuksene fra GapKids med strikk i livet ble dratt rett ned.
Og under buksa hadde jeg på meg silkebokser.
Som en forretningsmann på ferie i Hong Kong.
De blir dratt rett ned…
Lizzy ser bort på meg og er nå i øyehøyde
med min hårløse, lille cashewnøtt.
Hun er forferdet.
Jenny, jenta som dro ned buksa mi,
er forskrekket.
Og nå er jeg komiker.
Takk.
Jeg utviklet meg sent,
derfor var det så grusomt at buksa mi ble dratt ned.
Jeg var også kresen med mat.
Som barn spiste jeg stort sett bare makaroni og ost.
Jeg husker at mamma ga meg andre ting for å se om jeg likte noe annet.
En gang i blant spritet hun det opp
med noe som fettuccine Alfredo.
Som egentlig bare var å tilsette fløte. Det var det…
Fettuccine Alfredo, den våteste pastaen.
En kveld slurpet jeg i meg en stor bolle fettuccine Alfredo.
Et supert måltid før karatetrening.
Særlig for en seksåring med udiagnostisert laktoseintoleranse.
Så jeg spiser opp fettuccine Alfredoen. Hopper inn i minivanen, ikke for å skryte,
men vi hadde Plymouth Voyager. Ingen stor sak.
Jeg setter meg helt bakerst. Bakerst til høyre.
Mamma gir meg en fersken til dessert.
Og jeg bare: "Æsj, den er så saftig!"
Hun bare: "Ikke spis den." Jeg tar den og moser den ned i koppholderen.
Legger en serviett over den, og bare: "Fersken!"
Fordi jeg hadde talevansker på den tiden.
Vi kommer til karatetreningen.
Jeg gikk på karate. Jeg var en liten jødisk gutt,
og jeg gikk på karate med ti irske katolske brannmenn i hjembyen.
På en katolsk skole i hjembyen min som het Resurrection.
Det var en skole jeg ikke var velkommen til på dagtid.
Men jeg ville si:
"Uten meg, hvordan hadde dere fått navnet?"
Angivelig, D.C.
Så jeg ankommer karatetrening.
Jeg hilser på mine medkampsportutøvere.
Altså, viser dem stor respekt.
Vet ikke om dere har hatt gleden av å delta på karatetrening
eller enda bedre, en karatedemonstrasjon.
Som er en sporadisk seremoni der man viser
at du kan danse en veldig enkel TikTok-dans.
Og bare… Og jeg bare…
Jeg vet ikke. Beklager. Skal ikke gjøre det.
Og man skulle sakte jobbe seg opp fra hvitt til gult belte
til svart belte.
Så jeg er i karatetimen,
gjør alle spark og alle slag.
Og jeg bare… "Greit, jeg er god.
Jeg er god i karate."
Og plutselig hører jeg:
Og jeg bare: "Å, fettuccine Alfredo."
Så jeg unnskylder meg fra karaten.
Fra alle kampsportutøverne.
Og jeg
går ut i gangen og gjør sånn, dere vet, sånn, den raske gangen,
når man bare, dere vet.
Det er gøy å gå i gangene på andre skoler. Man ser en inspirasjonsplakat.
Med Jesus som sier: "Hold ut." Og…
Og jeg kommer meg inn på badet og er helt klar.
Og jeg har knyttet igjen gien.
Jeg vet ikke om dere er kjent med kampsport,
men gi er en karatedrakt.
"Ghee" er også et ord man bruker for klaret smør.
For dere som er kjent med keto-dietten
eller bulletproof-kaffe.
Jeg drikker bulletproof-kaffe, og det er når man putter
masse klaret smør oppi kaffen.
Om fem år sier folk: "Husker dere da alles blodårer eksploderte?"
Som Atkins-dietten. Husker dere at han som oppfant Atkins-dietten
døde av hjerteinfarkt?
Eller han som oppfant Segway?
Vet dere hvordan han som oppfant Segway døde?
Han falt ned fra en klippe på Segway.
Som er en fin overgang til…
gien min.
Som jeg hadde knyttet hundre ganger,
fordi barn forstår ikke fremtiden
eller konsekvenser.
Så jeg prøver å knyte den opp.
Og så bare sprayer jeg gien…
med fettuccine Alfredo-skum.
Nå må jeg gå tilbake gjennom gangen på skolen
og liksom spankulere av gårde.
Som en liten John Wayne. Jeg går inn på treningen igjen, og bare:
"Hallois, Kemosabe."
Brannmennene sier ikke et ord.
Man vet at de gikk hjem til konene sine og bare:
"Han jævla Kroll-gutten dreit i gien sin."
Det jeg prøver å si er:
Jeg kom på karatetrening den kvelden med hvitt belte,
men jeg dro derfra med brunt belte.
Takk.
Jeg er sent ute med ting. Det tok tid å gjøre flere ting.
Som første gang jeg sa: "Jeg elsker deg."
Noen som husker første gang de sa "Jeg elsker deg" til noen?
Og ikke til et familiemedlem eller en deilig tallerken med kylling.
Rop ut hvor gamle dere var
første gang dere sa "Jeg elsker deg" til noen.
Tretten. Atten.
Jeg var trettito.
Noen som husker første gang de fikk kjærlighetssorg?
Tretten. Seksten.
Jeg var trettitre.
Det vil si at den første kvinnen jeg sa "Jeg elsker deg" til,
også var den første som knuste hjertet mitt.
Og hun tok meg skikkelig.
Det er rundt ti år siden. Hun het Kate.
Og hun var en type kvinne jeg alltid hadde tenkt
jeg aldri kunne få. Hun var vakker og morsom.
Og smart.
Hun var den typen jeg alltid var forelsket i på videregående.
Men vi var bare venner.
Vet ikke om den type dynamikk er kjent for folk
som går på stand-up.
Men dere vet, dere er liksom… Dere er venner, den ene liker den andre.
Og spenningen bygger seg opp, helt til noen:
"Jocelyn, kan vi ta en prat i kveld?"
"Oi, dette ender ikke godt."
Så drar jeg på fest, blir full og bare: "Jocelyn, som nevnt tidligere i dag,
ønsket jeg en mulighet til å prate med deg
for å la deg vite at jeg verdsetter vennskapet vårt.
Men du skal også vite hvor ofte jeg runker til deg."
Og hun bare: "Å, Nicky, så søtt.
Men jeg tror vi passer best som venner."
Og jeg bare: "Ja, det var utfallet jeg håpet på."
Så går hun ut
og runker en lacrosse-spiller
med utallige hjernerystelser
på en fest hjemme hos meg.
Greit?
Men nå er jeg 32, og jeg har truffet en kvinne, Kate.
Og vi er forelsket. Vi snakker om å flytte inn sammen.
Man har de samtalene man har når man tror man er med den rette.
Dere vet, man bare:
"Ja, men om vi fikk et barn…" Dere skjønner.
"Hva skal den hete?", skjønner?
Og jeg bare: "Kilometer.
Kilometer Kroll. Det er et sterkt navn."
Fordi jeg er stor fan av Miles Davis.
Men enda større fan av metrisk målesystem.
Så vi var godt i det, og…
Hun får seg jobb i New York,
og vi skal i bryllup i New York, så jeg drar for å møte henne
og vi skal ha en skikkelig romantisk helg.
Vi drar i bryllupet.
Vet ikke om dere har vært i bryllup med en kjæreste
og dere ser på bryllupet og bare: "Er det sånn vi…?"
"Altså, jenta som bærer ringen er søt,
men vi hadde hatt en dachs i smoking til å bære ringene, sant?"
Og jeg hører på bryllupsløftene og strigråter.
Jeg ser bort på henne, og hun gråter mye mindre.
Vi kommer hjem etter bryllupet og hun sier:
"Nick, vi må snakke sammen." Og jeg bare:
"Om hva? Fremtiden?"
Og hun bare: "På en måte."
Jeg bare: "Hva skjer?" Hun bare: "Vi burde slå opp."
"Hva mener du? Vi har det så bra."
Hun bare: "Nei, Nick. Vi har jo snakket om det."
Og jeg bare: "Vi har ikke snakket om det!"
Hun bare: "Jeg har snakket om det med vennene mine."
Og når man blir dumpet,
innser man at du er den siste til å få vite
at du skal bli slått opp med.
Denne personen har hatt fokusgrupper om det.
De har jobbet med materialet,
og nå blir du presentert med funnene.
Og det er at du suger!
Jeg sa: "Vi snakker om det." Hun sa: "Jeg har jo sagt det.
Jeg vil aldri gifte meg."
Jeg bare: "Vi må ikke gifte oss!
Vi kan være et par som bare er sammen
og alle bare: "Hva er greia?
Vil de ikke ha forsikring?"
Så jeg begynner å trygle.
Jeg bare: "Vær så snill."
Noe som ikke er effektivt,
for jeg vet at noe av grunnen til at hun ville slå opp med meg
var fordi jeg ikke var maskulin nok.
Hun ville ha en fyr med tatoveringer som kunne kjøre manuelt gir,
som kunne kjøre motorsykkel…
Og jeg blir aldri han fyren som kjører motorsykkel.
Om jeg var, er jeg han bakerste som bare:
"Å, nei, jeg får rødt lys.
Jeg kommer til å miste resten av gutta.
Jeg gledet meg skikkelig til å brumme gjennom et nabolag
og ødelegge dagen til folk."
Så da jeg bare: "Vær så snill…"
Det var ikke effektivt.
Men jeg fortsatte å mase. "Gi meg en grunn."
Hun bare: "Nick, det er ikke… Nick, greit!
Jeg er bare ikke tiltrukket av deg."
Og jeg bare…
"Å, kult. Kult…
Ja, kult. Helt kult.
Helt kult.
Riktig. Helt kult.
Veldig kult for meg å høre.
Kult.
Hei, hva med å gi meg
hvilken som helst annen grunn for hvorfor
du vil slå opp?" Hun kunne sagt: "Jeg vil slå opp."
Jeg bare: "Hvorfor?" Hun bare: "Jeg er i al-Qaeda."
Jeg hadde sagt: "Jeg skjønner. Det er en stor tidsforpliktelse.
Men bare vær deg selv."
"Jeg er bare ikke tiltrukket av deg" bare drepte meg.
Klokken tre om morgenen sa hun endelig:
"Nick, jeg må legge meg."
Så jeg pakker tingene mine
og gir henne et siste kyss og lukter på henne som en psykopat.
Jeg forlater leiligheten hennes.
Går ut i gangen.
Med min lille rullekoffert.
Som en deltaker på The Apprentice som nettopp fikk sparken.
Jeg går nedover gaten. New York klokken tre om natten.
Og jeg mistet nettopp mitt livs kjærlighet.
Og jeg har ingen steder å bo.
Og jeg begynner å hylgråte.
Ja.
Jeg gråter. Jeg er sånn som gråter. Jeg gråter…
Men jeg gråter av glede.
Jeg gråter når jeg skåler. Dere skjønner…
Det er en av tingene Kate ikke likte med meg. Jeg bare:
"Kan vi alle løfte glasset?"
Og hun bare: "Kjør en jævla motorsykkel."
Jeg bare: "Nei, for selv om jeg er forsiktig og bruker hjelm,
stoler jeg ikke på andre sjåfører."
Jeg gråter av Lowe's-reklamene.
Dere vet de reklamene der faren kjøper materialer
til en basketballkurv.
Treverk og potetmos.
Alt sammen.
Han setter den opp i oppkjørselen.
Han lærer sin ti år gamle sønn hvordan man frikaster.
Kutt til ti år senere, og nå spiller den sønnen
i det nasjonale mesterskapet.
Han har på seg en umerket drakt
hvor det står: "Stat".
Og det andre laget har på seg "Universitet av Høyskole".
Og han får en foul, og det er ett sekund igjen på klokka.
Nå står han på frikastlinjen.
Han treffer på frikastet, og publikum jubler.
Han ser opp mot faren sin, og han bare:
"Takk for at du bygget basketkurven.
Og takk for at du handlet på Lowe's."
Faren ser ned på ham og bare:
"Jeg elsker deg,
og jeg elsker å handle på Lowe's.
Og jeg elsker denne mannen."
Nå er han med en eldre svart mann, og jeg bare:
"Herregud, sjekk denne moderne amerikanske familien!"
Da begynner jeg å gråte.
Jeg tok det hardt å bli dumpet.
"Jeg er ikke tiltrukket av deg."
Men da Kate sa det til meg,
tenkte jeg bare: "Det er så… forståelig.
Jeg er forbanna grotesk." Skjønner?
Er det noen her som ser seg i speilet og er fornøyde med det de ser?
"Ja!" Det er vanligvis én fyr
og Lizzo.
Skjønner dere…
Jeg kan forstå Lizzo. Hun spiller fløyte. Det er veldig sexy. Det er kult.
Men hvem er han fyren? Dere vet de som alltid bare…
De har alltid sola i øynene…
Tar seg alltid på brystet.
Hva gjør han om morgenen?
Ser han seg i speilet og bare:
"Den fiksa jeg bra.
Greit, la oss starte dagen, Jake."
Sånn ser ikke morgenen min ut.
Jeg gjør alt i min makt for å se så bra ut som mulig.
Og i kveld er det å se ut som en venn av Christopher fra The Sopranos.
Dere vet…
"Hei, Chris. Kunne du snakke med onkel Tony for meg?"
Jeg gjør alt i min makt, så ser jeg meg i speilet,
og stemmen jeg hører når jeg ser meg i speilet
er som en engelsk bølle.
Dere vet, han bare:
"Se på deg.
Din feite jævla øgle."
Stemmen jeg hører kan være den britiske actionhelten Jason Statham.
"Hvorfor er du så rød når du kommer ut av dusjen?"
"Fordi jeg har eksem." "Ja, du har eksem, du?
Og hva gjør at eksemen blusser opp?" "Meieriprodukter."
"Og enda så spiser du masse iskrem, ikke sant?"
"Ja." "Og trenøtter?" "Jeg kan ikke spise cashewnøtter."
"Nei, du kan ikke spise cashewnøtter, du?
Hva skal du gjøre med det?"
"Jeg får vel gå til…" "Ja, skal du gå ned på apoteket?"
"Vi kaller det farmasi." "Ja, dere gjør vel det."
"Gå ned til farmasiet og kjøp parfymefri fuktighetskrem
og en jumbo-pakke med melatonin for barn."
"Den vanlige…"
"Ja, du blir så sløv om morgenen av den vanlige, ikke sant?
Og du går ut av farmasiet, og hva har du…?"
"Jeg glemte eksem…"
"Ja, du glemte eksemsalvene dine!
Så kan ikke du pelle deg ut herfra,
ditt feite, glemske, amfibiske, røde, utslettfylte,
patetiske, oppblåste jævla null."
Og jeg ser meg i speilet: "La oss starte dagen."
Vanskelig å starte dagen.
Akkurat nå. Generelt.
Det som gjør det lettere, er…
Når jeg våkner, tenker jeg: "Kanskje jeg lærer noe nytt i dag."
Ikke sant? Alltid spennende.
Jeg lærte nettopp… Greit, dette er sprøtt.
Dette er… Greit, alle hold kjeft.
Dette er sprøtt. Visste dere… Hold kjeft.
Visste dere at når man må prompe,
hvis du drar rumpeballen til siden,
så lager ikke prompen lyd?
Visste…
Visste… Alle damene visste det.
Det forandrer absolutt alt.
Hva trodde jeg lagde prompelyden,
hvis det ikke var de små rumpeballene mine som vibrerte alle veier?
Trodde jeg det var en liten trompetist?
En liten Miles Davis som bare…
En liten Freddie Fis. Hva trodde jeg?
Man kan være på fest i to ekstra timer.
På ordentlig. Dra på fest, bare: "Halla, bare ett sekund. Jeg må bare…"
Også løper man for å miste prompens sti.
"Å, nei, jeg vet ikke hva den lukten er.
Kanskje noen lager eggerøre, eller…
En død mus i veggen? Jeg…
Eneste jeg vet er at jeg ikke hørte noe."
Vi liker ikke å si at vi må prompe. Vi Vi liker ikke å si at noe er galt i magen.
Ingen sier: "Jeg har diaré."
Ikke sant?
De sier alltid: "Jeg er litt dårlig i magen.
Jeg har noe magegreier."
Bare sånn: "Du har diaré, kompis."
Ingen vil innrømme det.
Så kommer det snikende. Skjønner? Bare…
Jeg var i et frokostmøte, jeg drakk to kopper kaffe
og en fruktsmoothie.
Jeg unnskyldte meg fra rommet.
Jeg bare…
"Ha meg unnskyldt."
Jeg går inn i bilen. Jeg er ti minutter hjemmefra.
Jeg begynner å kjøre.
Og helt plutselig begynner hårene på armene å reise seg.
Jeg får frysninger, dere vet. Man bare…
Kjører og gjør rumpeøvelser. Sånn…
Jeg kjører opp mot huset. Har enda ikke parkert.
Og jeg bare: "Jeg rekker det ikke!
Rekker jeg det?"
Og Statham bare: "Nei."
Og jeg bare: "Ikke gjør meg til denne personen!
Jeg vil ikke være denne personen!"
Og så… Dere vet i New Orleans?
Rett før elvevollene sprekker.
De bare: "Om vi bare slipper litt vann
gjennom elvevollen? Kanskje det kan redde byen."
Så jeg slipper ut et sjokoladehjerte.
Og jeg bare: "Er det nok?"
Og Statham sier: "Nei, jeg vil ha alt."
Og jeg bare: "Vær så snill, ikke gjør meg til denne personen!"
Så bare fyller jeg undertøyet
med et oksebryst i reiseputestørrelse.
Nyt den neste gang dere griller.
Jeg bare: "Er det nok?" Og Statham sier: "Ja, det holder."
Jeg har enda ikke parkert. Jeg griper rattet.
Leggene mine rister som en adoptert chihuahua.
Jeg kommer meg endelig ut av bilen og vagger inn.
Som Charlie Chaplin, bare…
Kommer opp. Brenner klærne.
Tar en dusj.
Og tar en firetimers skamlur.
Våkner, setter meg på flyet og kommer hit til Washington DC.
Vær så god. Kjenner du hårene på armene reise seg?
Alt det var sant, bortsett fra det siste.
Jeg har virkelig bæsjet på meg i en Prius.
Men den siste delen…
Sannheten er, det skjedde for ni år siden.
Det var året etter at Kate dumpet meg.
Og kvinnen som sa hun aldri ville gifte seg
var nå forlovet med en annen mann.
Jeg satt der med bæsj i buksa
og bare: "Hvorfor slo hun opp med meg?"
Faen.
Jeg følte meg som et barn.
Har alltid følt meg som et barn.
Jeg er den yngste i familien. Jeg er familiens baby.
Ja.
"Nick er babyen."
"Nicky er…" Nei, Nick. Du er 44.
Og du har aldri fått presang av et eneste familiemedlem.
Greit?
Jeg legger mye i fødselsrekkefølge. Derfor havnet jeg på scenen.
Fordi jeg er familiens baby. Hvem her er den eldste i familien sin?
Ja.
Rekker opp hånda som flinke gutter og jenter.
Ja…
"Ja, og jeg bærer vekten av min fødselsrett…"
Dere er som Vin Diesel.
Dere tror dere er stjerna i filmen.
Plutselig tar de inn flere og flere skuespillere,
og du bare: "Visste ikke at dette var en besetning."
Det er hardt å være eldst.
Man må være banebryteren. Man må være den
som finner ut av alt på egenhånd.
Og så må man ta vare på alle søsknene… Broren min,
han lærte seg selv å kjøre med gir da han fylte 16.
Da jeg fylte 16, prøvde han å lære meg å kjøre med gir,
og jeg bare: "Dette er vanskelig.
Jeg kan ikke sjarmere en clutch.
Ha det, jeg går et annet sted."
Broren min viste meg alle filmene som var innflytelsesrike.
Han viste meg alle Mel Brooks-filmene innen jeg var ti.
Han… Ja.
Han viste meg også Exorcisten da jeg var fem.
Så hver gang jeg ser en jente som snurrer hodet 360 grader,
blir jeg trigget.
Har vi en yngstemann i publikum?
"Alle vil snakke med meg!
Jeg er så snodig!
Jeg har forlatt tre forskjellige hunder hos mamma og pappa."
Og hvis du er mellombarn… Ingen bryr seg, hold kjeft.
Hold kjeft. Ingen bryr seg.
Det visste du vel allerede? Det visste du.
Du velger en partner som bare:
"Familien din er gal." Og du bare: "Jeg vet!
Det er derfor vi er på lag, ikke sant?"
Har vi noen enebarn i publikum?
Kom du med foreldrene dine?
"Foreldrene mine er vennene mine.
Og vennene mine er familien min."
Noen her som har en gammel pappa?
Ja? Hvor gammel var faren din da du ble født?
Vet ikke, men han nærmer seg 60 nå.
Han nærmer seg 60? Og hvor gammel er du?
Tjueen.
Du er 21. Så han var i førtiårene, tidlig i førtiårene?
Det er faktisk en ung alder å få barn på.
En fin alder å få barn på.
Det betyr at han var klar. Det betyr faktisk at han var klar.
Det er morsomt når man bare: "Vi traff endelig faren til Caleb.
Han er 103."
Og en fyr ruller inn. Han bare: "Jeg skal hente min sønn, Caleb.
Jeg har på meg True Religion-jeans.
Jeg har ikke rumpe."
Dere vet når menn blir så gamle at de mister rumpa?
"Jeg bæsjer fra nederst på ryggen."
Jeg er den yngste av fire.
Alle mine tre søsken har fire barn.
Så jeg har 12 nieser og nevøer.
Jeg har alltid vært "onkel Nick".
Som i: "Du vet at onkel Nick også har eksem?"
Og jeg bare: "Stemmer det, kompis. Onkel Nick har eksem.
Det er derfor han bruker en spesiell krem på fingrene,
så de ikke tørker ut og ligner på heksepeniser."
Jeg bruker steroidekre…
Om noen sa: "Såpass mann er jeg."
Om noen sa: "Har du tatt steroider før?"
Og jeg bare: "Jo. Ja.
Den topiske… Den heter Klobetasolpropionat. Kjenner du til den?
Jeg skal smøre meg med den når jeg går ut av dusjen,
så jeg er glatt når jeg kommer ut av dusjen,
nesten som en sel, skjønner?
Har du det gøy på daten så langt?
En del av å være yngst er å alltid prøve å ta igjen.
Du sammenligner deg selv med eldre søsken. Du prøver å virke eldre.
Jeg begynte å røyke da jeg var ganske ung.
Og jeg elsket det. Jeg var så flink til å røyke.
Jeg kunne blåse ringer. Jeg kunne gjøre alt kult med røyking.
Jeg kunne blåse ringer…
Men jeg bare: "Jeg må slutte, men klarer det ikke."
Jeg følte meg sexy da jeg røyket. Følte meg som en Jake.
Skjønner?
Jeg bare…
"Jeg er ikke dust, bare sjenert."
Det var aldri mitt spill, jeg sa alltid: "Jeg liker deg!
Ingen spill her!
Vi danser, vi ler, foreldrene dine vil synes jeg er sjarmerende."
"Jeg føler at hvis jeg knuller vennen din, vil det bringe oss nærmere hverandre."
"Jeg skal aldri se på en annen dame! Jeg popper ut øyeeplene mine for deg!"
"Sorry. Rakk ikke i begravelsen til moren din, Incubus hadde konsert."
Jeg bare: "Jeg må slutte å røyke." Jeg følte meg så svak.
Jeg prøvde å slutte tvert,
men da ble jeg bare tverr.
Jeg er en rampete ordspillgutt.
Jeg prøvde e-sigg, men det er så flaut.
Når man ser folk røyke e-sigg, ser de flaue ut.
De bare…
"Kompis, vi ser deg suge på den lille robotpikken."
De har glemt den andre delen av e-røyking,
der de blåser ut en erupsjon av røyk.
Sånn her…
Bare… "Jøss! Er han fyren med nakketatovering
en drage som puster hasselnøtt?"
Til slutt var jeg desperat etter å slutte. Jeg klarte det ikke.
Så jeg gikk for å få hypnose.
Faen ta dere.
Greit?
Jeg dro til en rar manns garasje i Malibu.
Dere vet sånne strandby-menn, de er så solbrune
at de har samme farge som en vakker basketball?
Han hadde en vakker, nydelig, svøpende tupé.
Og jeg kommer til ekstremsamler-garasjen hans i Malibu,
og den er fylt med gamle People-blader
og en solbleket artikkel om Katherine Heigl.
Så denne fyren hadde enten hjulpet Katherine Heigl med røykeslutt,
eller drept Katherine Heigl.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Jeg satte meg ned i en rar lenestol,
og han spør retoriske spørsmål. Han spurte:
"Ville du gitt en pistol til et lite barn?"
Og jeg sa: "Jeg kjenner ikke barnet. Har noen tatt en bakgrunnssjekk?"
Så hypnotiserte han meg.
Jeg vet ikke hva han sa til meg. Jeg vet ikke hva han gjorde med meg.
Eneste jeg vet er at jeg våknet opp etter en time i den skitne garasjen.
Og jeg gikk ut,
og har ikke røyket en sigarett siden.
Takk.
Men hver gang jeg ser et lite barn, gir jeg det en pistol.
Jeg ble hypnotisert tidlig i trettiårene for røyking.
Jeg ble hypnotisert igjen tidlig i førtiårene
for en mye kulere grunn.
Jeg ble hypnotisert fordi jeg er avhengig av snacks.
Jeg elsker snacks!
Snacks…
Elsker snacks. Jeg elsker snacks så mye,
eneste jeg vil er å spise "salt og eddik."
Baki munnen.
Jeg vil ha surt godteri, jeg vil ha kjeks, jeg vil ha peanøttsmør.
Jeg vil ha sjokolade! Sjokolade! Sjokoladebarer!
Visste dere at den eneste reklamen jeg har gjort,
er for Take 5-sjokoladebar?
Skjønner dere hva det betyr?
Det betyr at den eneste merkevaren jeg følte var
"helt på linje med mine verdier"
var Take 5-sjokoladen.
Fordi mine verdier
er peanøtter, peanøttsmør, sjokolade, karamell og saltkringler. Hva?
Sprøtt, salt, klissete, mykt…
Jeg bare: "Ikke gi meg penger, betal meg i Take 5."
Jeg går inn på kjøkkenet, åpner skapet, og jeg bare:
"Snack-angrep!" Jeg vil bare spise snacks.
Og jeg bare: "Jeg må stoppe. Jeg har mistet kontrollen."
Jeg har viljestyrken til et barn,
men jeg har finansielle midler til en voksen.
Så jeg bare: "Faen heller. Jeg går og blir hypnotisert igjen.
Men jeg går ikke til Kathrine Heigls basketballmorder."
Jeg får høre om en kvinne som heter Danica.
Danica og jeg snakket på telefon.
Så hypnotiserte hun meg over telefon.
Hun tok opp hypnosen.
Så sendte hun meg lydopptaket.
Og jeg hører på det når jeg skal sove om kvelden.
Dere… Alle gjør bare sitt beste.
Greit?
Hun bare: "Nick. Jeg skal hypnotisere deg.
Teller ned fra ti. Tre, to, en.
Du er i dyp søvn.
Nick. Du ser på TV.
Og på skjermen kommer en nyhetsoppleser.
Og han sier:
'Nick! Slutt med all snacksen'
Fordi, du skjønner, det er en sovende celle av kriminelle,
og disse kriminelle går rundt på alle fabrikker,
fylt med mel og sukker,
og de erstatter det med knasende rottehaler
og kvernede kakerlakkvinger.
Og ja, når gummibjørnene er der,
er det alt slimet
fra klissete larve… greier."
Så for de som synes synd på meg: "Å, Nick ble dumpet av Kate."
Jeg sover ikke alene.
Jeg lager meg en kopp te,
tar en halv barnemelatonin,
og så hører jeg på Danica
fortelle meg den sykeste godnatthistorien noensinne.
Hvor mange av dere tror på den historien?
Greit, tre stykker? Greit.
Da vil jeg gjerne spille noe for dere.
Hva tror dere skjer her i kveld?
Dere får den ekte, sårbare Nicky K, folkens.
Greit, Beth. Slår du på?
Hva om de sprø rottehalene…
Så hva om det er sprø kakerlakkvinger kvernet oppi melet og sukkeret?
De brydde seg ikke.
Og de visste selvsagt at marken de dro opp
ble kvernet med sukkeret,
men det betydde at væsken var der, selvsagt.
Gummibjørnene har masse deilig,
slimete sneglegreier.
Som jeg sa, folkens, alle gjør bare sitt beste, greit?
Så…
Ja, vi tar oss litt vann…
Så…
Jeg elsker snacks. Jeg er en liten snackboy.
Jake. Jake er fuckboy. Jeg er en liten snackboy.
Men jeg liker frukt og grønnsaker, jeg…
Akkurat nå er yndlingsgrønnsaken min rosenkål.
Ingen annen grønnsak har tatt en større 180 i min livstid
enn rosenkålen.
For da jeg var barn, var de kokt.
Og mamma sa: "Nicky, spis rosenkål."
Og jeg bare: "Du vil at jeg skal spise en ball
dekket i prompeblader?"
Hun bare: "Spis én rosenkål."
Jeg bare: "Hei, mamma. Kan ikke du spise én pikk?"
Jeg var så slem mot mamma.
Hvorfor er vi så slemme mot mødrene våre?
Hvorfor er jeg fortsatt slem mot mamma?
Dere bare: "Jeg er ikke slem. Jeg elsker mamma."
Greit, her er min imitasjon av hver og en av dere
når moren deres ringer. Her kommer det.
"Faen…"
Det var alt. Perfekt. En perfekt imitasjon.
Jeg har ikke kortere lunte med noen andre i livet mitt,
enn med min egen mor.
Mamma kan si:
"Jeg videresender en artikkel
om art deco-bevegelsen i LA." Og jeg bare:
"Hvorfor skal du det, mamma?
Du vet at art deco er den arkitektoniske bevegelsen jeg liker minst!"
Fedre kommer unna med alt.
Pappa pleide å ringe meg og bare:
"Hei, sønn. Ville komme på baseballkampen i dag, men gjorde det ikke."
Jeg bare: "Det går bra, pappa."
Mamma bare: "Du er fin i den jakken."
Jeg bare: "Hva med de andre jakkene mine, mamma?
Er det noe galt med dem?
Jeg hater kjærligheten din."
Her er problemet med mødre:
De er så uunnværlige, ikke sant?
Litt som Vin Diesel og Fast and the Furious-filmene.
Som, vet ikke om dere vet, bare dreier seg om familie.
Men mødre er som Vin Diesel.
"Jeg hater han fyren der,
men jeg tror ikke vi klarer oss uten ham."
Jeg tror maktforholdet er skeivt med mødre.
Ikke sant?
Og jeg tror det er fordi
vi bokstavelig talt vokser inni dem.
Og vi suger livet ut av dem.
Altså: "Gi meg alle næringsstoffene dine.
Håret ditt blir aldri det samme igjen."
Også sklir vi bare ut av vaginaen deres, og bare:
"Faen ta deg!"
Så jeg har virkelig prøvd å finne ut av
hvorfor vi er så slemme mødrene våre.
Og jeg tror jeg har funnet en grunn.
Jeg tror den grunnen er
at de er så forbanna irriterende.
Takk.
Og det var min Ted-talk om mødre.
Kanskje du er en mamma blant publikum, og bare:
"Den forbanna vitsen der. Jeg liker ikke den vitsen.
Jeg liker ikke vibben." Da vil jeg be om noe.
Jeg vil invitere deg inn i vitsen.
Jeg ber deg om å tenke på din mamma.
Og hvor jævlig irriterende hun er.
Og da sier du: "Greit, fint. Jeg skjønner."
Jeg tenker på min mamma
og hvor mye hennes egen mor irriterte henne.
Bestemoren min var fantastisk, men hun var tøff.
Husker jeg kom på Thanksgiving et år.
Jeg hadde ny genser, og hun tok på magen min og sa:
"Nick, du ser velstående ut."
Jeg bare: "Oi sann!
Får tyn av besta!"
Statham bare: "Skulle ønske jeg hadde kommet på den."
Hun var en tøff kvinne.
Hun overlevde den store depresjonen.
Hun mistet familien i holocaust.
Hun bare: "Lei for at du synes Georgetown var ekskluderende."
Her er greia, mødre. Dette vil jeg si.
Dere kan ikke spillet.
Det er problemet.
Dere svarer etter første ring.
Spill litt kulere, liksom.
Har dere ringt mamma, og før det ringer: "Hallo?"
Og du bare: "Lommering. Beklager, lommering. Glem det. Må legge på."
Men fedre er mye bedre på det der. Faren min, helt ærlig,
jeg ringer ham, hører ikke noe fra ham på tre uker,
så får jeg melding ved midnatt på en onsdag:
"Våken?"
Og jeg bare: "For deg så, pappa."
Jeg går i terapi.
Ja.
Jeg gjør det, og jeg tror noe av det nyttigste jeg lærte i terapi var
at man ikke kan elske noen før man lærer å elske seg selv.
Og det tar lang tid å finne ut av det der.
Så jeg traff endelig en dame. Hun het Lily, og vi…
Vi begynte å date og bare fant tonen.
Og vi forelsket oss.
Vi dro på vår første romantiske ferie til Italia.
Vi dro til byen Bologna, som betyr servelat på italiensk.
Og vi hadde det kjempefint, men jeg tenkte: "Jeg må trappe opp.
Hvordan trapper jeg opp det her?"
Jeg bare: "Vi går og leier en bil. Vi tar en kjøretur
gjennom det italienske landskapet." Hun bare: "Supert."
Vi går til Hertz Bologna.
Som betyr på italiensk: "Tissefanten gjør vondt."
Dere ser meg ikke bak denne krakken.
Så vi går til Hertz Bologna.
Vi pakker bilen.
Og…
Bilen er manuell.
Og jeg bare: "Skatt, en morsom ting om meg?
Jeg kan ikke kjøre med manuelt gir."
Og hun bare: "Å. Greit. Ikke noe problem. Jeg sier fra."
Så hun går inn og henter Hertz Bologna leiebil-fyren.
Han kommer ut og sier:
"Hei, ingen…
Ingen…
Automatico…
…i Bologna, hva?
Ingen automatico i Bologna."
Og jeg bare: "Greit." Og han bare: "Du…
Du har ikke…
Du har ikke manuell?" Jeg bare:
"Jeg har det, jeg vet bare ikke hvordan man bruker det, greit?"
Og han bare: "Greit… Jeg har en idé. Lyspære.
Jeg har en idé. Hva med det her?
Du leier en sjåfør. Sjåføren sitter i forsetet med kjæresten din.
De…
Du sitter i baksetet, automatico?
Du cuckold.
Du cuckold snøflak, sant?"
Og jeg bare: "Faen ta deg, jeg skal finne ut av det."
Ser på kjæresten:
"Skatt, ha tålmodighet med meg, jeg skal finne ut av dette." Hun bare:
"Jeg støtter deg." Så
Jeg vet ikke om noen av dere har kjørt med manuelt gir, men…
Det er tre pedaler.
Inkludert en som kalles "clutch".
Og som dere vet. Jeg er mannemann.
Jeg vet at en clutch er en liten veske
som damer går med når de pynter seg.
Så jeg slipper clutchen.
Og presser ned den andre greia.
Jeg setter den i første gir, og jeg klarer ikke å, dere vet…
Den satt fast. Jeg får ikke girene i gang.
Bilen beveger seg ikke.
Litt som
Vincent D'Onofrio i Men in Black. Bare…
"Gi meg sukker!"
Så den ti minutter lange ferden ut av Bologna
tok en time og 45 minutter.
Men vi kom oss ut av byen, og nå var det bare åpen vei.
Og det er så vakkert.
Solen går ned.
Og helt plutselig
begynner hårene på armen og reise seg.
Og jeg bare: "Å, nei."
Og Statham bare: "Du måtte ha den andre cappuccinoen?
Diareen kommer fort og nådeløst.
Håper du har en transportør som får deg til en do."
Jeg bare: "Ramser du opp filmene dine?"
Og han bare: "The Meg."
Jeg sier: "Skatt, jeg stopper for å gå på gassatoria kjapt."
Hun: "Greit." Jeg bare:
"Denne larven vil bli en sommerfugl."
Kjører inn på en bensinstasjon. Jeg må gire ned. Det er det vanskeligste.
Jeg får den ikke tilbake i gir. Vi er 4,5 meter fra pumpen.
Jeg bare: "Herregud."
Hun sier: "Går det bra, skatt? Og jeg bare:
"Ja, bare litt dårlig i magen."
Og hun bare: "Det går bra om du har diaré, skatt.
Du kan si det til meg, fordi jeg elsker deg."
Og jeg ser på henne.
Og driter i buksa.
Ja.
Da visste jeg at hun var den rette.
Det var i slutten av 2019,
og vi flyttet sammen etter det.
Hun flyttet inn hos meg i Los Angeles i begynnelsen av 2020.
Og dere husker…
Eh…
Mars 2020?
Nedstengingen starter, og nå bor vi i et hus sammen.
Jeg visste jeg ville gifte meg med henne, tilbringe livet med henne
og starte familie med henne.
Men jeg vet ikke med dere, men også før COVID
føltes alt veldig ustabilt.
Alt var bare helt merkelig, så kom COVID.
Og jeg bare: "Vil jeg ha barn?
Vil jeg bringe et barn til verden
med alt det som skjer?"
Jeg ble redd.
Jeg vet hvor vanskelig det er å ha barn uten at noe går galt.
Jeg har mange nieser og nevøer, og alle vennene mine har barn.
Ingenting er vanskeligere enn å få en fireåring til å spise middag.
Ikke sant? Har dere prøvd?
"Her har du makaroni og ost." "Vil ikke ha." Dere vet.
"Hva vil du ha?" "Pizza."
"Greit." Du gir henne pizza. "Hva er det grønne?"
Og du bare: "Det er bare basilikum."
"Jeg vil ikke ha basilikum!"
"Det er bare pynt." "Hva er pynt?
Pynt høres verre ut!"
Du bare: "Greit. Vet du hva? Sengetid.
Vi gjør oss klare." Dere går og pusser tenner.
De bare: "Jeg liker ikke denne tannkremen.
Den er sterk."
"Hva? Sterk? Det er bare mint."
"Jeg liker ikke den sterke tannkremen."
"Du må lære flere adjektiver, kompis."
"Jeg liker ikke boblevann. Det er sterkt."
"Det er Pellegrino.
Den koster åtte dollar.
Du tryglet om å få det.
Så tryglet du om å holde mobilen min med de skitne små kjeksfingrene dine.
Så du kunne se en YouTube-video av en svensk hvit nasjonalist
spille Mario Kart."
"Hvorfor er du så slem mot meg?"
"Jeg er ikke slem, du er bare trøtt." "Jeg er ikke trøtt."
"Hvorfor klør du deg i øynene, da?" "Fordi… det er sterkt."
Og du bare: "Tid for et bad."
De bare: "Jeg vil ikke ta et bad…"
De klarer på et vis å få begge skuldre ut av ledd…
De bare…
Så tar de et bad.
Og de kommer ned med håret i sideskill.
I helpysjamas, for å si natta.
Og de bare…
Som om de er stuens president.
Så…
Jeg var ikke sikker på barn.
Vi er to måneder inn i pandemien. Det er mai.
Det var morsdag. 10. mai.
Vi ble nettopp nedstengt.
Og kjæresten min sa: "Vi må komme oss ut av huset.
Jeg holder på å gå fra vettet."
Så jeg sa: "Greit. Vi går ut. Vi går oss en tur.
Vi drar til Topanga, en vakker del av Los Angeles.
Vi går en nydelig tur.
Himmelen er blå, det er små Simpsons-skyer overalt.
Og villblomstene blomstret.
Vi har… Dere vet når man går tur,
og man går forbi folk og får små utdrag av samtaler?
De bare: "Han kryptofyren tok selvmord." Og du bare: "Hva?"
Med andre ord, det var en fin dag, og…
Vi kommer hjem, jeg er i godt humør.
Jeg ser på Lily, og spør: "Hva skjer?"
Hun bare: "Jeg vil ikke være hun jenta, men,
jeg vil snakke litt om tidslinjen vår.
Skal vi gifte oss, skal vi ha barn? Og jeg bare:
"Jeg kan gjøre deg til mor her og nå!"
Og det gjorde jeg.
Takk.
Så 42 er faktisk en fin alder å få barn på.
Faktisk den smarteste alderen å få barn på.
Vi begynner å planlegge alt.
Også ble vi gift. Vi stakk av.
Vet ikke om noen her vurderer å gifte seg,
men jeg anbefaler å stikke av.
Ja…
Ulempen er jo at familien ikke er der,
men fordelen er at familien ikke er der.
Vi giftet oss på en klippe i Big Sur, bare oss to.
Det var vakkert.
Altså, det var oss to og en vigsler,
som var en måke. Og…
En veldig majestetisk måke.
Og han sa noen vakre…
Det er en ting han sa som jeg aldri glemmer.
Han sa:
"Redd natten.
Og kjemp mot morgengry.
For når morgendagen kommer, er morgendagen borte."
Jeg prøver ikke å skryte,
men vigsleren var Måke Eye Cherry, og…
Den vitsen er til en meget spesifikk demografi av mennesker her.
Vi giftet oss på klippen,
så dro vi til Redwoods for å gjøre jødegreier, og…
Jeg hadde ikke glass, så jeg pakket en kongle inn i en serviett
og tråkket på den.
Og tre ekorn bare: "Mazel tov."
De var hippie-ekorn som flyttet til bukta
tidlig på 60-tallet og, dere vet, ble der og ble merkelig religiøse over tid.
Vi flyttet i nytt hus og gjorde klart redet
og fikk barnerommet klart og alt det der.
Så skulle vi endelig få barnet.
Fordi det var så "vi". Det var så vi to.
Det var så 50-50.
Fordi Lily tok seg av fødselen,
og jeg tok meg av snacksen!
Så vi er på sykehuset og henger.
"Henger". Det var jævlig intenst, så…
Men vi er der inne en stund,
vi begynner å nærme oss, og helt plutselig
går kona mi inn i aktiv fødsel.
Og man kan kjenne energiskiftet i rommet.
Og en ny sykepleier, som jeg ikke til da hadde sett,
en baseball-pleier som kom fra intet,
og bare: "Kom igjen, du klarer det! Kom igjen!
Dette fikser du! Dette fikser du!
Og jeg sitter der. Står der.
Holder min kones bein.
Mens hun…
…føder sønnen vår.
Og…
Det er…
Det mest fantastiske jeg noen gang har sett.
Man ser liv, skapelse, begynne.
Og jeg vet det høres litt "pro-life" ut,
men det er mye mer pro-mamma.
Jeg har aldri sett noe så majestetisk i mitt liv.
Når man ser en kvinne føde…
Da tenker man: "Det er derfor mødre svarer på første ring."
Så når dere drar herfra i kveld, hvis dere fortsatt har en mamma,
skriv en melding, si at du elsker henne.
Eller enda bedre,
ring henne.
Eller enda bedre enn det, ring henne på vei til noe.
Så du kan legge på.
Vi tar med sønnen vår hjem.
Han er så jævlig søt.
Han er så nydelig, jeg mener, man bare: "Å, herregud."
Han er så… Han er så søt. Han er heit. Jeg har en heit sønn.
Fordi han er liten, skallet og symmetrisk.
Og helt ærlig, han ligner veldig på Jason Statham.
Og…
Vi har det så bra. Når man får baby
vil man bare klemme, dere skjønner hva jeg mener.
"Herregud, gi meg den babyen. Han er så søt!"
Man vil bare skjære av kinnet og smøre det på ristet brød.
"Å, han er så søt." Han har et mykt punkt oppå hodet.
Det er på ekte. Visste dere det?
Ikke sånn: "Jeg er myk for Neil Diamond."
Nei. Babyer har et mykt punkt på toppen av hodet
der skallen ikke har vokst sammen.
Det er bare hud, og så hjerne.
Man ser den lille pulsen, og det er så jævlig søtt.
Jeg vil bare ta et Boba-sugerør og stikke det rett nedi.
Og suge ut den søte hjernen hans.
Og som et medlem av den jødiske liberale medieeliten,
tror QAnon at det er noe jeg allerede gjør.
Folkens. Det var alt. Jeg er Nick Kroll.
Takk, Washington D.C.
Takk til min kone. Takk til min sønn.
Takk til familien min.
Takk for at dere kom. Jeg setter pris på det.
Det her er…
Hvis du noen gang vil…
se hvordan jeg ser ut stressa…
Se, jeg prøver å gire ned før fotgjengerfeltet.
Tekst: Lene N.