Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Läget, Washington D.C?
Tack för att ni har kommit hit.
Det är konstiga tider just nu.
Vi gör alla vårt bästa och jag vill att ni ska veta
att under de kommande fyra till fem timmarna
kommer allt att vara bra. Okej?
Tack så mycket.
Så har det inte alltid känts.
Jag minns när jag gick i sjuan.
Det var vår första fest med både killar och tjejer.
Och det var ju alltid spännande.
Det här var när alla fortfarande var straighta.
Jag var peppad.
Jag hade på mig min lila skjorta
och mina khaki-byxor från GapKids
med resår runt midjan
för barnen som sa: "Jag måste bajsa nu!"
Jag längtade till den festen,
för Lizzy skulle komma.
Jag hade varit kär i henne under hela min barndom.
Hon satt ensam och tittade på tv.
Jag klev in.
Jag hade min öppningsfras redo. Jag sa:
"Har du hört att ms Goldmans dotter kanske har cancer?"
Jag flirtade hej vilt.
Och precis när hon tittar på mig
kommer Jenny, hon som bor där, bakom mig
och drar ner mina brallor.
Khaki-byxorna med resårband åkte rakt ner.
Under hade jag på mig boxershorts i siden.
Som en affärsman på semester i Hong Kong.
De gled rakt av…
Lizzy tittar mot mig och är nu öga mot öga
med min skalliga lilla cashewnöt.
Hon är förskräckt.
Jenny, hon som drog ner mina brallor,
skäms ihjäl.
Och nu är jag komiker.
Tack så mycket.
Tack.
Jag utvecklades sent.
Därför var det hemskt att byxorna åkte av i den åldern.
Jag var också kräsen.
Som liten åt jag i princip bara mac and cheese.
Och jag minns
att mamma matade mig för att se om jag åt nåt annat.
Ibland kryddade hon till det,
med typ Pasta Alfredo.
Men det var mest grädde…
Pasta Alfredo, den mest soppaktiga pastan.
En kväll sörplade jag upp en stor skål med Pasta Alfredo.
En utmärkt måltid inför karateträning.
Speciellt för en sexåring med odiagnostiserad laktosintolerans.
Jag åt upp min Pasta Alfredo.
Hoppade in i minibussen. Inget skryt,
men vi hade en Plymouth Voyager. Den var ingen stor grej.
Jag sätter mig långt bak.
Mamma ger mig en persika till efterrätt.
"Usch, vilken saftig persika!", säger jag.
"Ät den inte då." Så jag tar den
och trycker ner den i mugghållaren.
Lägger på en servett och säger: "Peach!"
På den tiden hade jag ett talfel.
Sen kommer vi till karaten.
Jag gick på karate. Jag var en liten judisk pojke,
som gick på karate med tio irländska katolska brandmän i min stad.
På en katolsk skola i min hemstad, vid namn Återuppståndelsen.
Jag var inte välkommen under dagtid.
Men jag ville säga:
"Jag vet inte om ni hade haft namnet utan mig?"
Förmodligen, D.C.
Jag glider in på karaten.
Och hälsar på mina kampsportsvänner.
Ni vet, visar dem stor respekt.
Jag vet inte om ni har haft turen att gå på en karatelektion,
eller ännu bättre, en karateuppvisning.
Det är en ceremoni där man visar upp
att man kan göra en enkel TikTok-dans.
Så här… Och jag…
Jag vet inte. Förlåt. Jag gör det inte.
Man uppgraderas långsamt från ett vitt bälte till ett gult
till ett svart.
Så jag går på karate,
jag gör alla sparkar och slag.
Jag tänker… "Jag är ju bra."
"Jag är bra på karate."
Och plötsligt hör jag:
"Åh, Pasta Alfredo."
Så jag bugar mig ut.
Inför alla kampsportare.
Och jag
går till korridoren och går en sån där snabbgång,
när man, ni vet.
Det är kul att se en annan skolas korridor.
Man ser en inspirerande poster.
Typ Jesus som säger: "Kämpa på." Och…
Jag kommer till toaletten och ska sätta mig.
Och jag har knutit min gi.
Jag vet inte om ni är bekanta med kampsporter.
Men gi är uniformen man bär i karate.
Man kallar också skirat smör för "gi".
För er som känner till ketokost,
eller bulletproof kaffe.
Just nu dricker jag bulletproof kaffe, det är när man har i
mycket skirat smör i kaffet.
Om fem år kommer de att säga: "Minns ni när allas vener exploderade?"
Som med Atkinsdieten.
Minns ni att han som skapade Atkinsdieten
dog av en hjärtinfarkt?
Eller han som uppfann Segway?
Vet ni hur han som uppfann Segway dog?
Han föll från en klippa på sin Segway…
Vilket är en bra övergång till…
…min gi.
Som jag hade knutit upp typ hundra gånger,
för barn förstår inte vad framtid är
eller konsekvenser.
Jag försöker knyta upp min gi.
Och sen sprutar jag ner min gi…
…med skum från Alfredo-pastan.
Jag måste gå tillbaka genom korridoren,
jag lunkade fram.
Som en liten John Wayne. Tillbaka till karaten och jag säger:
"Tjenare, Kemosabe."
Brandmännen säger inte ett ord.
Men de gick helt klart hem till sina fruar och sa:
"Den där jävla Kroll-ungen sket ner sin gi."
Det jag vill säga är:
Den kvällen klev jag in på karaten med vitt bälte,
men gick därifrån med brunt bälte.
Tack så mycket.
Jag utvecklades verkligen sent. Jag var sen med många saker.
Som första gången jag sa: "Jag älskar dig."
Minns nån här första gången ni sa att ni älskade nån?
Inte till nån i familjen eller till en fin tallrik med parmesankyckling.
Ropa hur gamla ni var
första gången ni sa "Jag älskar dig" till nån.
Tretton. Arton.
Jag var trettiotvå.
Minns nån här sin första hjärtesorg?
Tretton. Sexton.
Jag var trettiotre.
Den första kvinnan som jag sa "jag älskar dig" till
var också den första som krossade mitt hjärta.
Och det gjorde hon fan rejält!
Det var för tio år sedan. Hon heter Kate.
Hon var den typ av kvinna som jag aldrig trodde
att jag kunde få. Hon var vacker och rolig.
Och smart.
Hon var en sån där tjej som jag alltid gillade i skolan.
Men vi var bara vänner.
Jag vet inte om det upplägget är bekant för folk
som besöker komedishower.
Men ni vet när man…
Man är vänner. Den ena gillar den andra.
Och spänningen byggs upp tills nån säger:
"Jocelyn, kan vi prata ikväll?"
"Detta kommer att sluta bra."
Sen gick jag till en fest, blev full och sa:
"Jocelyn, som jag sa tidigare idag, så vill jag få prata med dig
och säga att jag värderar vår vänskap så mycket.
Men du bör också veta hur ofta jag runkar till dig."
Och hon sa: "Åh, Nicky, det är så gulligt.
Men vi passar nog bättre som vänner."
Och jag sa: "Ja, det var det jag hoppades att du skulle säga."
Och sen gick hon ut
och runkade av en lacrosse-spelare
med flera hjärnskakningar,
på en fest hemma hos mig.
Okej?
Men nu är jag 32 och jag har träffat Kate.
Och vi är kära. Vi pratar om att flytta ihop.
Vi pratar om sånt som man pratar om med den man tror är den rätta.
Ni vet, när man…
"Alltså om vi skulle få barn…" Ni vet.
"Vad skulle vi ens döpa det till"? Ni vet?
Jag sa: "Kilometer.
Kilometer Kroll. Det är ett starkt namn."
För jag är ett stort Miles Davis-fan.
Men jag är ett större fan av metersystemet.
Vi var seriösa, och…
Hon fick ett gig i New York
och vi skulle på ett bröllop där, så jag flög dit till henne.
Vi skulle ha en så romantisk helg ihop.
Vi går på bröllopet.
Jag vet inte om ni har gått på bröllop med den ni dejtar
och man ser sig omkring och säger: "Är det så här vi borde…?"
"Flickan som bär ringarna är söt,
men vi skulle ha en tax i vit smoking som bär ringarna, visst?"
Jag lyssnar på löftena och storgråter.
Jag ser att hon gråter mycket mindre.
Vi går hem efter bröllopet och hon säger:
"Nick, vi måste prata." Och jag säger:
"Om vad? Om framtiden?"
"Typ", säger hon.
Jag frågar: "Vad är det?" Hon säger: "Vi borde göra slut."
"Va? Vad menar du? Vi har det så bra."
"Nej, Nick. Vi har pratat om det här."
Jag säger: "Vi har inte pratat om det här."
Hon säger: "Tja, jag har pratat med mina vänner."
Och när man blir dumpad
inser man att man är den sista att få veta
att man blir dumpad.
Personen har haft en referensgrupp.
De har haft workshop med ämnet
och nu presenteras resultatet.
Vilket är att du inte betyder ett skit, bitch.
Jag vill prata om det, men hon säger: "Nick, jag har ju sagt
att jag inte vill gifta mig."
Jag säger: "Vi behöver inte gifta oss!"
Vi kan vara ett sånt par som bara är ihop och alla undrar vad fan man håller på med.
Vill de inte ha en trygghet?"
Så jag börjar vädja.
Jag säger: "Snälla."
Det var ingen effektiv metod
för jag vet att anledningen till att hon gjorde slut var
att hon inte tycker att jag är manlig nog.
Hon ville ha en kille med armtatueringar som kör en manuellt växlad bil
och kan köra motorcykel…
Och jag kommer aldrig vara killen som kör motorcykel.
I så fall skulle jag vara sist i ledet.
"Åh nej, jag kommer att missa trafikljuset.
Jag kommer komma ifrån grabbarna.
Jag såg fram emot att mullra igenom ett kvarter
och förstöra dagen för folk."
Så när jag säger: "Snälla…"
Var det inte effektivt.
Men jag fortsatte och sa: "Ge mig en anledning."
Hon säger: "Nick, det är inte… Okej, då!
Jag är inte attraherad av dig."
Och jag sa…
"Jaha, schysst…
Schysst. Jätteschysst.
Jätteschysst. Jätteschysst.
Visst. Jätteschysst.
Jättekul att höra.
Schysst.
Kan du ge mig
vilken annan anledning som helst
till att du vill göra slut?"
Hon kunde ju ha sagt "Jag vill göra slut."
Jag frågar varför och hon säger: "Jag är med i al-Qaida."
Det skulle jag förstå. Det vore ju tidskrävande.
Kör på, skulle jag säga.
"Jag är inte attraherad av dig", knäckte mig.
Till slut, klockan tre på morgonen säger hon:
"Nick, jag måste sova."
Så jag packar ihop mina saker
och ger henne en sista farvälpuss, och luktar på henne, som en psykopat.
Och sen lämnar jag hennes lägenhet.
Jag går genom korridoren.
Med min rullväska.
Som en tävlande i The Apprentice som precis blivit sparkad.
Jag går ner för gatan. New York klockan tre på morgonen.
Jag har förlorat mitt livs kärlek.
Och jag har ingenstans att gå.
Jag börjar storgråta.
Ja.
Jag gråter. Jag är en gråtare.
Jag gråter för glada saker.
Jag gråter när jag håller tal.
Det gillade inte Kate med mig. Jag sa:
"Kan vi höja våra glas lite snabbt?"
Och hon: "Kör motorcykel, för fan."
"Jag kan inte, även om jag är försiktig och bär hjälm
kan jag inte lite på de andra förarna på vägarna…"
Jag gråter när jag ser Lowes reklamfilmer.
Ni vet de där reklamfilmerna där pappan köper material
till en basketkorg?
Ni vet, virket och potatismoset.
Allt material. Sen ställer han det på garageuppfarten.
Han visar sin tioåriga son hur man gör straffkast.
Sen visar de tio år senare och nu spelar den sonen
i nationella mästerskapen.
Och han har på sig en icke märkeströja
som det står "State" på.
Och det andra laget är typ "University of College".
Han blir tacklad, och det är en sekund kvar.
Och nu är han vid straffkastlinjen.
Han sätter straffkastet och åskådarna blir galna.
Han tittar upp på sin pappa och säger:
"Tack för att du byggde basketkorgen.
Och tack för att du handlade på Lowes."
Pappan tittar ner på honom och säger:
"Jag älskar dig,
och jag älskar att handla på Lowes.
Och jag älskar den här mannen."
Och nu är han med en äldre svart man, och jag säger:
"Herregud. Titta på den här moderna amerikanska familjen!"
Det får mig att gråta.
Att bli dumpad tog hårt på mig.
"Jag är inte attraherad av dig."
Men när Kate sa det till mig,
tänkte jag: "Det… är logiskt.
Jag är en jävla fågelskrämma."
Känner nån här sig nöjd med det ni ser i spegeln?
"Ja!" Det är vanligtvis en kille
och Lizzo.
Ni vet…
Lizzo fattar jag. Hon spelar flöjt. Det är sexigt och coolt.
Men vem är den killen, alltså…? Ni vet de där killarna som är…
Solen är alltid i deras ögon, ni vet…
De tar sig alltid över bröstet.
Jag undrar hur hans morgon ser ut?
Ser han sig i spegeln och bara…
"Där satte jag den.
Okej, nu startar vi dagen, Jake."
Så ser inte min morgon ut.
Jag gör allt jag kan för att vara så attraktiv som möjligt.
Och ikväll ville jag se ut som en av Christofer från Sopranos vänner.
Ni vet…
"Hörru, Chris. Skulle du prata med din farbror Tony åt mig?"
Jag gör allt jag kan, och sen tittar jag in i spegeln,
och rösten jag hör när jag tittar i spegeln
är en engelsk mobbare.
Ni vet, som säger:
"Titta på dig.
Din feta jävla leguan."
Rösten jag hör kan vara den brittiska actionstjärnan Jason Statham.
"Varför är du så röd när du kliver ur duschen?"
"För att jag har eksem."
"Ja, visst har du eksem?
Och vad triggar ditt eksem?"
"Mejeriprodukter."
"Men du äter mycket glass ändå, va?"
"Ja." "Och nötter?"
"Ja, jag bör inte äta cashewnötter."
"Nä, du bör inte äta cashewnötter, va?
Vad ska du göra åt det?"
"Jag borde väl gå…" "Gå till kemisten?"
"Apoteket, säger vi." "Ja, det kan jag fan tro."
"Ni går till apoteket och köper era parfymfria krämer
och köper jumbopack av melatonin för barn."
"För den vanliga…"
"Ja, för du blir dåsig på morgonen av den vanliga, va?
Och sen går du ut från apoteket, och du…?"
"Jag glömde mitt eksem…"
"Ja, du glömde dina eksemkrämer!
Så dra ut därifrån då för fan,
din feta, glömska, amfibiska, röda, fläckiga
patetiska, semitiska jävla nolla."
Sen säger jag till spegeln:
"Nu startar vi dagen."
Det är svårt att starta dagen.
Just nu. Generellt.
Det som gör det lättare är…
När jag vaknar tänker jag: "Idag kanske jag lär mig nåt nytt."
Det är alltid spännande.
Jag lärde mig precis… Det här är galet.
Okej, håll tyst allihopa.
Det här är galet.
Visste ni… Håll tyst.
Visste ni att om man måste prutta
och för ena skinkan åt sidan
så låter inte prutten?
Visste…
Visste.. Alla kvinnor visste det.
Det är ju banbrytande.
Vad trodde jag att det var som lät
om inte mina små skinkor som vibrerade?
Trodde jag att det satt en trumpet i min rumpa?
Som en liten Miles Davis…
En Freddie Fartloader. Vad trodde jag?
Man kan stanna två timmar extra på en fest.
På riktigt. Gå till en fest och säg: "En sekund. Jag ska bara…"
Sen försöker du att springa för att bli av med pruttens spår.
"Jag vet inte var lukten kommer från.
Kanske nån som gör äggröra, eller…
En död mus i väggen? Jag…
Jag hörde i alla fall ingenting."
Vi gillar inte att erkänna när vi pruttar.
Vi vill inte säga att magen är dålig.
Ingen säger: "Jag har diarré."
Eller hur?
Man säger alltid: "Min mage är i obalans.
Det är nåt med magen."
"Kompis, du har diarré."
Ingen vill erkänna det.
Sen smyger det sig på. Eller hur?
Jag drack två koppar kaffe på ett frukostmöte,
och en fruktsmoothie.
Jag ursäktar mig inför männen jag är med.
Jag…
"Om ni ursäktar mig."
Jag hoppar in i bilen. Jag är tio minuter från mitt hus.
Jag börjar köra.
Plötsligt får jag gåshud.
Jag får rysningar, ni vet.
Jag kör rump-Lamaze. Ni vet…
Jag kör upp framför huset. Jag har inte parkerat än.
"Jag kommer inte att hinna."
"Kommer jag att hinna?"
Och Statham säger: "Nej".
Jag tänker: "Låt mig inte vara en sån person!
Jag vill inte vara en sån person!"
Och sen… Som i New Orleans.
Precis innan fördämningarna brast.
De säger: "Om vi släpper genom
lite vatten genom dem? Det kanske kan rädda staden?"
Jag släpper en chokladpralin genom fördämningarna.
Och jag säger: "Räcker det?"
Och Statham säger: "Nej, jag vill ha allt."
Och jag säger: "Gör mig inte till en sån person!"
Och sen fyllde jag mina kalsonger
med en bringa stor som en reskudde.
Tänk på det nästa gång ni grillar.
Jag frågar om det räcker och Statham säger: "Ja, det är bra."
Jag har fortfarande inte parkerat.
Jag tar tag i ratten.
Mina ben skakar som en upphittad chihuahua.
Jag kommer äntligen ut ur bilen och vaggar fram.
Precis som Charlie Chaplin.
Kommer in. Bränner mina kläder.
Tar en dusch.
Och sen en fyra timmar lång skamtupplur.
Vaknar, hoppar på ett flyg och åker hit till Washington DC.
Kom igen. Känner ni hur håret på armarna reser sig?
Allt det var sant, förutom den sista biten.
Jag sket på mig i en Prius.
Men den sista biten…
Det hände för nio år sedan.
Det var året efter att Kate dumpade mig.
Kvinnan som sa att hon aldrig ville gifta sig
var nu förlovad med en annan man.
Och jag sitter i min bil med skit i byxorna
och undrar varför hon gjorde slut med mig.
Jävlar.
Jag kände mig som ett barn.
Men jag har alltid känt mig som ett barn
för jag är den yngste i familjen. Jag är familjens minsting.
Ja.
"Minstingen Nick."
"Nick är…" Nej, Nick. Du är 44.
Och du har aldrig fått en present från nån i din familj.
Okej?
Jag lägger stor vikt på födelseordning. Det är nog därför jag uppträder.
För jag är familjens minsting.
Vem här är äldst i er familj?
Ja.
Räck upp händerna som duktiga pojkar och flickor.
Ja…
"Jag bär tyngden av min födslorätt…"
Ni är som Vin Diesel.
Ni tror att ni är filmens stjärna.
Sen börjar de plötsligt lägga till skådespelare
och ni tänker: "Jag insåg inte att det här var en ensemble."
Att vara äldst är nog svårt.
För du måste vara banbrytaren. Du måste vara den som
löser allt själv.
Sen måste du ta hand om dina syskon. Min bror,
han lärde sig själv att köra med växellåda när han fyllde 16.
När jag fyllde 16 försökte han lära mig att köra en manuell bil
och jag sa: "Det här var svårt.
Jag kan inte charma en koppling.
Hej då, måste dra."
Min bror visade mig alla inflytelserika filmer.
Han visade mig alla Mel Brooks filmer innan jag var tio år.
Även… Ja.
Han visade mig också Exorcisten när jag var fem.
Varje gång jag ser en tjej som vrider helt på huvudet,
blir jag triggad.
Har vi några yngsta i publiken ikväll?
"Alla vill prata med mig!"
Jag är bångstyrig!
Jag har övergett tre olika hundar hemma hos mamma och pappa."
Och om du är mellanbarn… Ingen bryr sig, håll käft.
Håll käft. Ingen bryr sig.
Det visste ni väl redan? Det vet ni.
Därför väljer man en partner som säger:
"Din familj är rubbad." Man säger: "Jag vet!
Det är väl därför vi är ett team?"
Har vi några ensambarn i publiken ikväll?
Kom ni hit med era jävla föräldrar?
"Mina föräldrar är mina vänner."
"Och mina vänner är min familj."
Har nån här en urgammal pappa?
Jaså? Hur gammal var du när han föddes?
Jag vet inte, han ska fylla 60 nu.
Ska han fylla 60? Och hur gammal är du?
Tjugoett.
Du är 21. Så han var i tidig fyrtioårsålder?
Det är faktiskt väldigt ungt att få barn då.
Det är en bra ålder att få barn i.
Det betyder ju faktiskt att han var redo.
Det är kul när man säger: "Äntligen har vi träffat Calebs pappa.
Han är 103 år."
Och nån kille glider in. Han säger: "Jag ska hämta min son Caleb.
Jag har på mig jeans från True Religion.
Jag har ingen rumpa."
Ni vet när äldre män åldras, och de blir av med sin rumpa?
"Jag bajsar ur mitt ryggslut."
Jag är den yngste av fyra.
Alla mina syskon har fyra barn.
Så jag har 12 syskonbarn.
Jag har alltid varit "morbror Nick".
Som: "Morbror Nick har också eksem."
Och jag säger: "Det stämmer kompis, morbror Nick har eksem.
Det är därför han har en speciell kräm på fingrarna,
så de inte torkar ut och ser ut som häxsnoppar."
Jag har en steroidkr…
Om nån undrade: "Det är så mycket man jag är."
Om nån frågar om jag har tagit steroider
svarar jag: "Ja".
Topisk… Den heter klobetasol. Känner ni till den?
Jag ska smörja in mig med den när jag kliver ur duschen,
så att jag blir hal när jag kliver ur duschen.
Som en säl, ni vet?
Har ni kul på dejten hittills?"
När man är yngst försöker man alltid komma ikapp.
Man jämför sig alltid med sina äldre syskon.
Man vill verka äldre.
Så jag började att röka när jag var ganska ung.
Jag älskade det. Jag var så bra på att röka.
Jag kunde göra rökringar. Jag kunde göra allt coolt med rökning.
Jag kunde göra rökringar.
Sen tänkte jag: "Jag måste sluta, men jag kan inte."
Jag kände mig sexig när jag rökte. Jag kände mig som en Jake.
Förstår ni?
Jag..
"Jag är inte en idiot, jag är bara blyg."
Så flirtade aldrig jag. Jag var mer: "Jag gillar dig!"
Inga spel!
Vi kan dansa och skratta, dina föräldrar kommer gilla mig."
"Om jag knullar din vän kommer vi nog bli mer tajta."
"Jag kommer aldrig se på en annan tjej! Jag sticker ut mina ögon för dig."
"Ledsen att jag inte kunde komma till din mammas begravning,
men Incubus var i stan."
Jag sa: "Jag måste sluta röka." Jag kände mig så svag.
Jag försökte att sluta tvärt, cold turkey,
men jag åt bara upp kalkonen.
Jag är en liten stygg vitsig kille.
Jag provade e-cigg, men det är pinsamt.
De ser ut att skämmas när de röker.
De bara…
"Kompis, vi ser när du suger på den där lilla robotpenisen."
De har glömt bort den andra biten med e-cigg,
där de ska blåsa ut världens största rökmoln.
Ni vet…
"Wow! Är den där killen med nacktatuering
en drake som andas hasselnötter?"
Jag ville desperat sluta. Jag lyckades inte.
Till slut gick jag och blev hypnotiserad.
Fan ta er allihopa.
Okej?
Jag gick till en konstig mans garage i Malibu.
Ni vet de där strandkillarna som är så solbrända
att de ser ut som en fin basketboll?
Han hade en ursnygg, vacker, vågig tupé.
Jag kommer in till den här konstiga samlarens garage i Malibu,
som är full av gamla People-tidningar
och en solblekt artikel om Katherine Heigl.
Så antingen hade killen hjälpt Katherine Heigl att sluta röka,
eller så hade han mördat henne.
Jag vet inte vad som hände. Jag satte mig ner i en konstig fåtölj,
och han ställde mig retoriska frågor. Som:
"Nick, skulle du ge ett vapen till ett småbarn?"
"Jag känner inte barnet.
Har nån kollat upp honom?"
Och sen hypnotiserade han mig.
Jag vet inte vad han sa eller gjorde med mig.
Jag vet bara att jag vaknade upp efter en timme i hans smutsiga garage.
Och jag gick ut ur rummet,
och sen dess har jag inte rökt en enda cigarett.
Tack.
Tack så mycket.
Men varje gång jag ser ett småbarn, ger jag honom ett vapen.
Så jag blev hypnotiserad när jag hade fyllt 30, för cigaretter.
Jag blev hypnotiserad igen i 40-årsåldern
av en mycket häftigare anledning.
Jag blev hypnotiserad för att jag är beroende av snacks.
Jag älskar snacks!
Snacks, snacks…
Jag älskar snacks. Allt jag vill
är att äta salt- och vinägerchips.
Bak i munnen.
Jag vill ha surt godis, kakor, pretzels med jordnötssmör.
Jag vill ha godis! Godis! Jag vill ha godisbars.
Vet ni att det enda företaget som jag har marknadsfört
är Take 5:s chokladbars?
Vet ni vad det innebär?
Det betyder att det enda företaget som jag anser
har samma värderingar som mig
är en Take 5-godisbar.
För mina värderingar
är jordnötter, jordnötssmör, choklad, kola och pretzel. Vadå då?
Knapriga, salta, smöriga, kladdiga…
Jag sa: "Ge mig inte pengar, betala mig med Take 5."
Jag går in i köket, öppnar skafferiet och säger:
"Snacksattack!" Jag vill bara äta snacks, för fan.
Jag behövde sluta. Det var utom kontroll.
Jag har ett barns vilja, men en vuxens finansiella resurser.
Så jag tänkte: "Nu jävlar. Jag får bli hypnotiserad igen.
Men jag kan inte gå till basketmördaren."
Jag hörde talas om en kvinna som heter Danica.
Danica och jag pratade i telefon.
Hon hypnotiserade mig över telefon.
Hon spelade in hypnosen.
Hon skickade inspelningen till mig.
Jag lyssnar på den när jag ska lägga mig på kvällen.
Hörni… Vi gör alla vårt bästa.
Okej?
Hon säger: "Okej, Nick. Jag kommer att hypnotisera dig.
Jag räknar ner från tio. Tre, två, ett.
Nu sover du djupt.
Nick. Du tittar på tv.
På tv:n ser du en nyhetsuppläsare.
Och han säger:
"Nick! Sluta med allt snacks!"
Det finns ett hemligt gäng med kriminella
och de går runt på fabriker
som är fyllda med mjöl och socker,
och byter ut allt mot knapriga råttsvansar och malda vingar från kackerlackor.
Och gelébjörnarna droppar nu
av de kladdiga maskarna."
Så för de som tycker synd om mig, typ: "Nick blev dumpad av Kate."
Jag sover inte ensam.
Jag gör mig en kopp te, jag äter en halv barndos melatonin,
och sen lyssnar jag på Danica som berättar den sjukaste godnattsagan.
Hur många av er tror på den berättelsen?
Typ tre av er? Okej.
Då vill jag fan spela upp nåt för er.
Vad tror ni händer här ikväll?
Jag ger er den äkta, sårbara Nicky K, gott folk.
Okej, Beth. Kör du?
Och tänk om det finns knapriga råttsvansar i mjölet?
Tänk om det finns knapriga vingar från kackerlackor malda i sockret och mjölet?
De brydde sig inte.
Och självklart visste de att sniglarna skulle malas ner till socker,
men det betyder att vätskan är där, såklart.
Gelébjörnarna skulle bli goda, sega snigelsaker.
Som jag sa, vi gör alla vårt bästa.
Så…
Vi tar lite vatten…
Jo…
Jag älskar snacks. Jag är en liten snackskille.
Jake. Han är en fuckboy, jag är mer av en snackskille.
Men jag gillar frukt och grönsaker, jag…
Just nu är brysselkål min favoritgrönsak.
Ingen annan grönsak har gjort en sån helomvändning i mitt liv
som brysselkålen.
När jag var liten så var de kokta.
Mamma sa: "Nicky, ät brysselkål."
"Vill du att jag ska äta den här gummibollen
täckt i pruttsallad?"
Hon sa: "Ät åtminstone en."
"Hörru, mamma. Du kan väl äta en snopp då?"
Jag var så elak mot mamma.
Varför är vi så elaka mot våra mammor?
Varför är jag fortfarande elak mot mamma?
Ni säger: "Jag är inte elak mot min mamma. Jag älskar henne."
Det här är min imitation av varenda en av er
när ni får ett telefonsamtal av er mamma. Så här:
"Fan också…"
Så är det. Det är en perfekt imitation.
Med ingen annan i världen är min stubin så kort
som med min egen mamma.
Min mamma kan säga:
"Jag skickar dig en artikel
om LA:s art deco-rörelse." Och jag säger:
"Varför då, mamma?
Du vet att art deco är den arkitektoniska rörelsen som jag gillar minst!"
Pappa kommer undan så lätt.
Pappa brukade ringa mig och säga:
"Jag ville komma till din match, men sen gjorde jag inte det."
Och jag: "Det är okej, pappa."
Mamma säger: "Du klär i den där jackan."
Och jag: "Alla mina andra jackor då, mamma?
Vad är det fel på dem?
Jag hatar din kärlek."
Problemet med mammor
är att de är oumbärliga.
Det är som med Vin Diesel och Fast och The Furious-filmerna.
Det kanske ni inte vet, men de handlar helt om familj.
Mammor är som Vin Diesel.
"Jag tål fan inte den killen, men vi fixar det inte utan honom."
Jag tror att kraftdynamiken är konstig med mammor.
Ni vet?
Jag tror att det är
för att vi bokstavligen skapas i dem.
Och vi suger verkligen livet ur dem.
"Ge mig all din näring.
Ditt hår blir aldrig detsamma."
Och sen glider vi ur deras vaginor och säger:
"Fan ta dig!"
Jag har försökt att förstå
varför vi är så elaka mot våra mammor?
Och jag har nog kommit på anledningen.
Anledningen är nog
att de är så jävla jobbiga.
Tack. Tack så mycket.
Det är mitt TED-talk om mammor.
Du kanske är en mamma här i publiken och tänker:
"Vilket jävla skämt. Jag gillar det inte.
Jag gillar inte attityden." Jag har en fråga.
Jag vill ta med er i skämtet.
Jag ber er att tänka på er mamma en stund.
Och hur jävla jobbig hon är.
Och då kommer ni tänka: "Okej, det är lugnt. Jag förstår."
Jag tänker på min mamma,
och hur irriterad hon var på sin mamma.
Min mormor var en otrolig kvinna, men hon var svår.
Jag minns en Thanksgiving.
Jag hade en ny tröja. Hon tog mig på magen och sa:
"Jo, Nick. Du ser väldigt välmående ut."
Jag tänkte: "Oj! Jag blir dissad av mormor!"
Statham säger: "Att jag inte tänkte på den."
Hon var en tuff kvinna.
Hon överlevde den stora depressionen.
Hon förlorade familjemedlemmar i förintelsen.
Hon sa: "Åh, vad tråkigt att du tyckte Georgetown var exkluderande."
Mammor, så här är det.
Ni har inte is i magen.
Det är ert problem.
Ni svarar på första signalen.
Spela lite svårare.
Har ni ringt er mamma och innan det går en signal: "Hallå?"
Och du: "Oj, fickringning. Förlåt. Glöm det. Måste dra."
Pappor är bättre på det. Alltså, min pappa,
honom kan jag ringa och inte höra av på tre veckor,
sen får jag ett sms en onsdagsnatt:
"Är du vaken?"
"För dig är jag det, pappa."
Så jag går i terapi…
Ja.
En av de mest användbara sakerna jag lärt mig i terapi
är att man inte kan bli kär om man inte älskar sig själv.
Det tar lång tid att klura ut det.
Jag träffade äntligen en kvinna. Hon heter Lily, och vi…
Vi började dejta och klickade.
Vi blev verkligen kära.
Vi åkte på vår första romantiska semester, till Italien.
Vi åkte till staden Bologna, som på italienska betyder korv.
Vi hade det jättebra, men jag ville lägga i en växel.
Hur lägger man i en växel?"
Jag sa: "Vi kan väl hyra en bil och köra genom den italienska landsbygden."
"Utmärkt", sa hon.
Så vi går till Hertz Bologna.
Som på italienska betyder "Jag har ont i snoppen."
Ni kan inte se mig bakom den här pallen.
Så vi går till Hertz Bologna.
Vi packar bilen.
Och…
Bilen är manuell.
Jag säger: "Älskling, en kul sak om mig.
Jag vet inte hur man växlar."
Hon säger: "Inga problem. Jag går och säger till killen."
Så hon går in och hämtar hyrkillen på Hertz Bologna.
Han kommer ut och säger:
"No, eh…
No, eh…
Eh, automatico…
…i Bologna?
No automatico in Bologna."
Och jag säger: "Okej." Och han: "Du, eh…
Har du inte, eh… Har du ingen växelspak?"
"Jag har en växelspak, men jag kan inte använda den."
Han säger: "Okej… Jag har en idé. En glödlampa.
Vad sägs om detta?
Du hyr en chaufför. Chauffören sitter i framsätet med din tjej.
De, eh…
Du sitter i baksätet, automatico?
Din hanrej.
Din hanrej, snöflinga."
Och jag: "Fan ta dig. Jag kan klura ut det här."
Jag säger till min tjej:
"Älskling, om du har tålamod så kan jag klura ut detta." Hon säger:
"Det är lugnt." Så…
Jag vet inte om ni har kört med växelspak, men…
Det finns tre pedaler.
En av dem kallas clutch, koppling.
Jag är ju en karlakarl.
Så jag vet att det också är namnet på en handväska
som kvinnor tar med sig på tjusiga event.
Jag släpper upp kopplingen.
Och jag trycker ner den andra saken.
Jag lägger i den först och jag kan inte…
Den stannar till. Jag kan inte få i växeln.
Jag kan inte få den i rörelse.
Typ som Vincent D'Onofrio i Men in Black. Typ…
"Ge mig socker!"
Så den tio minuter långa bilresan ut ur Bologna
tar ungefär en timme och fyrtiofem minuter.
Men vi kommer ut ur staden och åker på vägarna.
Då är det så vackert.
Solen håller på att gå ner.
Och plötsligt
reser sig håret på armarna.
Och jag tänker: "Åh nej."
Och Statham säger: "Du var tvungen att ta en till cappuccino, va?
Diarrén kommer Fast and furious.
Hoppas att du kan ta dig till en toa."
Och jag säger: "Ska du räkna upp alla dina filmer?"
Och han säger: "The Meg."
Jag säger: "Vi måste stanna
och snabbt besöka en gassatoria."
Hon säger: "Okej." Jag säger: "Den här larven vill bli till en fjäril."
Vi rullar in till en bensinstation.
Jag måste växla ner. Det är det svåraste.
Jag kan inte få i växeln igen. Vi är fem meter från bensinsaken.
"Herregud", säger jag.
Min tjej säger: "Är du okej?" Och jag:
"Ja, min mage är lite sådär."
Hon säger: "Det är okej om du har diarré.
Du kan säga det för jag älskar ju dig."
Då tittar jag på henne.
Och skiter ner mig.
Ja.
Och då visste jag att hon var den rätta.
Så det var slutet på 2019, och vi flyttade ihop efter det.
Hon flyttade in hos mig i Los Angeles i början av 2020.
Och minns ni…
Eh…
Mars 2020?
Nedstängningarna började och det var bara vi två i huset.
Jag visste att jag ville gifta mig med henne
och tillbringa resten av mitt liv med henne
och skaffa familj ihop.
Jag vet inte vad ni tycker, men även innan COVID
kändes allt riktigt osäkert.
Allt kändes fel och sen kom COVID.
Och jag tänkte: "Vill jag ha barn?
Vill jag sätta ett barn till den här världen
med allt som pågår?"
Jag var rädd.
Och jag vet att det är tufft att ha barn utan allt som pågår.
Jag har många syskonbarn och alla mina vänner har barn.
Och det finns inget svårare än att få en fyraåring att äta middag.
Har ni lagat mat till en fyraåring?
"Här är mac and cheese." "Jag vill inte ha det."
"Vad vill du ha?" "Pizza."
"Okej." Man ger henne en pizza. "Vad är det gröna?"
"Det är basilika."
"Jag vill inte ha basilika."
"Det är bara en garnering." "Vad är garnering?
Garnering låter ännu värre!"
"Vet du vad kompis? Det är läggdags.
Vi gör oss redo." Man går för att borsta tänderna.
De säger: "Jag gillar inte tandkräm.
Det är starkt."
"Va? Starkt? Det är mint, för fan."
"Jag gillar inte den här starka tandkrämen."
"Du måste lära dig fler adjektiv."
"Jag gillar inte det här bubbelvattnet. Det är starkt."
"Det är Pellegrino. Det kostar åtta dollar.
Du bönade ju om att få det.
Sen bad du om att hålla i min telefon med dina små smutsiga kakfingrar.
Så att du kan kolla på en Youtube-video med en svensk vit nationalist
som spelar Mario Kart."
"Varför är du så elak?"
"Du är bara trött." "Jag är inte trött."
"Varför gnuggar du då dina ögon?" "För… de är starka."
Och man säger: "Baddags."
Och de: "Jag vill inte bada…"
På nåt sätt hoppar deras axlar ur led…
De bara…
Och sen badar de.
Sen kommer de ner med sitt hår åt sidan
i sina sparkdräkter och säger godnatt.
Och de bara…
Som att de är president över vardagsrummet.
Så…
Jag var osäker gällande barn.
Pandemin har pågått i två månader. Det är maj.
Det var på mors dag. Den tionde maj.
Vi hade precis blivit instängda.
Min tjej sa: "Vi måste komma ut.
Jag blir galen härinne."
Så jag sa: "Okej. Vi drar. Vi åker och vandrar."
Vi åkte till Topanga, en vacker del av LA.
Vi har en fantastik vandring.
Himlen är blå med små Simpsons-moln överallt.
Och vildblommorna blommar.
Ni vet när man vandrar,
går förbi personer och hör delar av konversationer?
"Nej, kryptokillen tog självmord."
Och man bara: "Va?"
Det var en sån fin dag.
Vi kom hem, jag är på jättebra humör.
Jag tittar på Lily och säger: "Vad är det?"
Hon säger: "Jag vill inte vara den tjejen,
men jag vill bara prata om vår tidsplan.
Ska vi gifta oss, ska vi skaffa barn?" Och jag säger:
"Jag kan göra dig till mamma nu!"
Och det gjorde jag.
Tack så mycket.
Så 42 är en jättebra ålder att få barn.
Det är den smartaste åldern för det.
Vi börjar att planera för allt.
Och vi gifte oss. Vi stack iväg.
Jag vet inte om nån här funderar på giftermål
men jag rekommenderar att sticka iväg.
Ja…
Nackdelen är att familjen inte är där,
men fördelen är att familjen inte är där.
Vi gifte oss på en klippa i Big Sur, bara vi två.
Det var så fint.
Det var vi två och vår vigselförrättare.
Som var en mås.
En riktigt majestätisk fiskmås.
Och han sa några vackra…
Han sa en sak som jag aldrig glömmer.
Han sa:
"Save tonight.
And fight the break of dawn.
Because come tomorrow, tomorrow we'll be gone."
Jag vill inte skryta,
men vigselförrättaren vas Eagle Eye Cherry, och…
Det är ett skämt för en specifik grupp av människor.
Vi gifte oss på en klippa
och sen gick vi till Redwoods för alla jude-saker.
Jag hade inget glas så jag slog in en kotte i en servett
och stampade på den.
Och tre ekorrar sa: "Mazel tov."
De var hippie-ekorrar som hade flyttat ut till viken
i början på sextiotalet och sen hängt kvar och med tiden blivit konstigt religiösa.
Vi flyttade in i ett hus. Vi byggde vårt bo
och fixade barnkammaren och allt sånt.
Sen var det dags för barnet att komma ut.
Det var så typiskt oss.
Det var 50/50.
Lily ansvarade för barnafödandet
och jag ansvarade för snackset!
Vi är på sjukhuset och hänger.
"Hänger." Det var jävligt intensivt.
Men vi är där ett tag
och det närmar sig och plötsligt
går min fru in i den aktiva fasen.
Och man känner hur energin i rummet ändras.
Och en ny sjuksköterska, som jag inte hade sett innan,
med softbollsskor dyker plötsligt upp,
och säger: "Kom igen. Du fixar det, för fan.
Du fixar det, tjejen!"
Och jag sitter där. Står där.
Och håller i min frus ben.
Och hon föder fram vår son.
Och… Det är…
Det är det mest fantastiska jag har sett.
Man får se liv, skapelse, början.
Det låter lite som antiabortrörelsen
men det är mer För-mammor.
Jag har aldrig sett nåt så majestätiskt.
Att se en kvinna föda barn…
Det är därför mammor svarar på den första signalen.
Så när du går härifrån, om du har kvar din mamma,
sms:a henne, säg att du älskar henne.
Eller ännu bättre, ring henne.
Eller bättre ändå, ring henne när du är på väg nånstans.
Så att du kan lägga på.
Så vi tar hem vår son.
Han är så jävla söt.
Han är underbar. Alltså, herregud.
Han är så söt. Han är het. Jag har en het son.
För han är liten, skallig och symmetrisk.
Han ser faktiskt ut som Jason Statham.
Och…
Vi har det bäst. När man har fått barn
vill man bara klämma. Ni vet vad jag menar.
"Herregud, ge mig barnet. Han är så söt!"
Man vill hyvla av kinderna och lägga dem på sin toast.
"Han är så söt". Han har ett mjukt och svagt parti på sitt huvud.
Mjuka och svaga partier finns.
Inte: "Jag är svag för Neil Diamond."
Bebisar har ett ställe på deras huvud
där skallen inte har vuxit samman.
Det är bara hud, sen kommer hjärnan.
Man kan se deras lilla puls, det är så jävla gulligt.
Jag vill bara ta ett sugrör, trycka in det där.
Och suga upp hans gulliga, lilla hjärna.
Som ägare av ett medlemskort av Jewish Liberal Media Elite,
så är det vad QAnon redan tror att jag gör.
Okej. Det var allt. Jag är Nick Kroll.
Tack, Washington DC.
Tack till min fru och min son.
Tack till min familj.
Tack för att ni kom hit. Jag uppskattar det.
Det här är…
Om du nånsin vill
se hur jag ut när jag är stressad
kolla när jag försöker lägga i en växel vid ett övergångsställe.
Undertexter: Nathalie Nilsson