Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
У ДАВНИНУ ЛЮДИ ВВАЖАЛИ, ЩО В СТАРИХ ЛЮДЕЙ ВСЕЛЯЄТЬСЯ ДУХ ПОМСТИ.
ЦЯ ТЕМНА СИЛА ЗАВОЛОДІВАЛА ТІЛАМИ НАЙКВОЛІШИХ ЧЛЕНІВ КЛАНУ.
ВОНА СПРИЧИНЯЛА ПРИПАДКИ СЛІПОЇ ЛЮТІ.
…погода в Німеччині: зі східної та південно-східної Європи
до нас прийде тепле морське повітря.
Після ранкового туману
буде сонячно й сухо з подальшим підвищенням температури.
У вихідні температура в більшій частині країни досягне позначки 30 градусів.
На північному сході температура може сягати 40 градусів.
Ввечері почне дути вітер з півночі на північний захід.
У вівторок буде хмарно, подекуди дощитиме…
ДОГЛЯД ЗА ЛІТНІМИ 24
-Він цього не очікував? -Що ти маєш на увазі?
Бо ти сказав йому, що ступні — не мій фетиш.
-Але це було в його профілі. -Знаю!
-Принаймні так ти мені сказала. -Знаю!
Мушу йти. Я взяла зміну Юле і буду їхати до наступної квартири.
Що? Я думав, ти вже їдеш додому. Певно, ти цьому не рада?
Не кажи дурниць.
Знаєш, мені їх усіх шкода.
Уся будівля розвалюється. Жодної сім'ї з дітьми.
Мушу йти. Старий Райнке вже чекає на мене.
Похмурий чоловік, пам'ятаєш? У візку?
Агов!
Пане Райнке?
САМОТНІСТЬ — ДОЛЯ СТАРИХ
Пане Райнке?
Допоможіть.
Пане Райнке?
Допоможіть.
Що з вами?
Це я, Мелісса.
Тож якщо ви…
Ні!
Будь ласка…
Не треба!
За кілька тижнів до вбивств перших людей
ми говорили в школі про те, що наше суспільство радикально старіє.
СТАРІ
Наша соціальна система зламається в найближчі роки.
Загостряться конфлікти між поколіннями.
Але озираючись назад,
нікому не відомо,
що саме призвело до подій тих останніх спекотних літніх днів.
Це не божевілля Що засуджує молоду ніч
Нумо, Лауро, співаймо разом!
О ні.
Лаура вже надто доросла, щоб співати. Вірно ж?
До того ж це була наша сімейна пісня. Тато завжди співав її з нами та дідусем.
Доки мама не розлучилася з ним.
Ноа, можеш відповісти? Це Санна.
-Привіт, тітко Санно! -Привіт, здорованю. Як справи?
-Добре. Мама за кермом. -Не терпиться побачити вас трьох.
-Коли ви будете тут? -За 11 хвилин, згідно з GPS.
Я дуже нервую, але Маліку ще гірше. Гей, коханий!
А твоя сукня?
Вона чудова. Думаю, носитиму її й на роботу.
Весільну сукню?
-Як там Айке? -Так, як там дідусь?
НЕМАЄ ЗВ'ЯЗКУ
Дзвінок припинився.
Не хвилюйся, Ноа. Скоро будемо. Тоді й дізнаємося, як він там.
Не терпиться побачити дідуся.
І тата.
-Вперед. -Лукасе!
Приглянь за Талан. Зараз повернуся.
Гаразд.
Мені треба в пансіонат. Дзвонила Лінда.
Деякі мешканці відмовляються їсти.
Тому тебе відразу викликають?
Так, мабуть, через погоду.
Може, пропустимо сьогоднішній бенкет? Краще…
Весілля Санни?
Елла приїде з Лаурою та Ноа.
-Не хочеш побачити своїх дітей? -Я міг би провести з ними завтрашній день.
Я не ревную, Лукасе. Принаймні не дуже.
Хочу знову побачити тебе в білій сорочці. Ти ж знаєш, я не встою.
-Від мене чи сорочки? -Від обох. Разом.
Елло!
Агов, прекрасна наречена!
Чекай! Я спущуся до тебе.
Маліку, Елла приїхала!
-Привіт! -Маліку!
Санно!
Як поїздка? Добре. Давно ви тут?
З позаминулого тижня. Прибирали й прикрашали.
-А де буде церемонія? -У сільській церкві.
-А бенкет буде тут. -Ви ночуватимете у кімнаті мами й тата.
-Інші зупиняться в селі. -Тут ще залишилися готелі?
Лише один. Але одружитися тут було чудовою ідеєю, правда ж?
Дивись-но, Ноа. Ви колись гралися там, на узліссі.
На старій гойдалці. Ви з Лаурою.
Це тато її нам повісив.
Поглянь, що Малік зробив з котеджем.
Ремонт ще в процесі, але він організував нагорі спальню
з грубою, ванною та ліжком з балдахіном.
Мабуть, підготував щось особливе на сьогодні.
Ясно.
Любовне гніздечко.
Ви знали, що ці два будинки зєднує підземний хід?
Невже?
Багатії приїздили сюди у відпустку.
Дідусь розповів. А дворні жили там.
-Дворні? -Так, вони мали робити всю роботу.
Прибирали, готували їжу тощо.
Дворецькі!
Так, носили приготовану їжу тим тунелем.
І тобі все це розповів дідусь?
Але це було понад сто років тому.
А де ж тато?
У пансіонаті в Зальхаймі.
Де? Я думала, він досі живе в селі.
Ні, він у будинку для літніх.
Ви досі з того часу не розмовляли?
Впевнена, він шкодує про все, що наговорив тоді.
Про твоє розлучення з Лукасом і…
…що ти поїхала.
Дідусь сьогодні прийде на бенкет?
Звісно, прийде. Як інакше?
Сподіваюся, йому вдасться.
Його здоров'я різко погіршилося.
-Привіт, Алексе. -То ти досі памятаєш мене?
То як, спустишся?
Тук-тук.
Ми з мамою і тіткою Санною поїдемо по дідуся. Хочеш з нами?
Я маю закінчити дещо для школи.
Чекай!
Не забудь інгалятор.
І не хвилюйся ні про що, гаразд?
Щоб не втомився перед бенкетом.
Ноа!
Стривай! Вже йду!
Час іти!
На чому ми зупинилися?
Хочеш проїхатися на човні?
Хочеш спробувати?
Звісно! Мільйони разів бачила, як ви з дядьком робили це.
Лауро! Не так швидко!
Годі хвилюватися, краще тримайся!
-Дивіться, хто їде. -Це тато?
Привіт, тату!
Здорованю, як життя?
Я такий щасливий!
Не хочеш з ним поговорити?
Авжеж. Звісно.
Я так і подумав, що це ви.
Де Лаура?
Хотіла залишитися в будинку. Мабуть, пішла на таємну зустріч з Алексом.
Закохані голубки. Як справи?
Як ти, Елло?
Добре.
А ти?
Мені терміново треба десь дістати білу сорочку.
У мене є біла сорочка. Я позичу тобі, якщо хочеш, тату.
Ні, вдягни її сам, здорованю.
Тато в неї все одно не влізе.
Куди ви прямуєте? Я думав, ти одружуєшся.
Ми їдемо по Айке.
Тоді Кім вам там все покаже. Вона як раз туди поїхала.
Мабуть, вона з твоїм батьком.
Чудово. Дякую.
Що ж, леді. Побачимось у церкві.
-Ноа, старий, скоро побачимось! -Сам ти старий!
А де всі люди?
Ти про що? Тут усюди люди.
Але лише старі.
Просто тут мало чого залишилося. Лише будинок для престарілих — і все.
ПАНСІОНАТ «ЗАЛЬГАЙМ»
Хіба ми не маємо десь зареєструватися?
Де всі?
Гадки не маю.
Ну ж бо, Ноа. Ходімо шукати дідуся.
Ханна!
Моя дитина.
Ханна.
Рятуйте!
Вибачте, але я не Ханна.
-Що відбувається, мамо? -Не знаю.
Боже, пані Кіршнер.
Повернімо вас до ліжка.
-Що вам? -Ми шукаємо Кім. Вона тут?
Так, вона десь в офісі. Хвилинку.
Чекайте. Кім, відвідувачі!
Санно!
Привіт, Кім. Може, ми невчасно?
Зовсім ні. Я очікувала, що ви заїдете. Хочете побачитись з Айке?
Я хочу, щоб дідусь прийшов на весілля!
Гадаю, від залюбки погодиться. Вечірки тут давно не було.
Елло.
Рада знову тебе бачити.
Привіт, Кім.
Гаразд. Ходіть зі мною. Підемо до дідуся.
-Що тут відбувається? -Ти про що?
Усі ці старі. Вони завжди такі?
Ну, в нас недостатньо персоналу.
А старих, про яких ми не можемо подбати, тільки більшає.
Всі тримаються осторонь і лише дивляться. Ситуація дедалі гірше.
Але вони прив'язані.
Так, знерухомлені.
Мусимо, інакше вони впадуть, пораняться та постраждають.
Розумію, звучить не дуже. Але що ми можемо зробити? Нас тут замало.
Деякі з них годинами лежать у власному лайні. Хотіла б я це змінити.
Добридень.
Дідусю?
Це я, Ноа.
Ми хочемо, щоб ти прийшов сьогодні на бенкет.
Ти мене більше не впізнаєш?
Ноа?
Синку, ти знайшла дідуся.
Привіт, тату.
Це я, Елла.
Як ти?
-Чому вони так на мене дивляться? -Вони рідко бачать гостей.
До більшості з них діти чи онуки приїздять раз на пару років
або й ніколи.
Вибач, я…
-Ти не з таких. -Ні, з таких.
Треба було вже давно приїхати.
Тату.
-Гадаєш, сьогодні буде гроза? -Можливо.
-Хочеш дещо побачити? -Звісно. Що саме?
-Куди ми йдемо? -Ходімо зі мною.
Ти тут вже бувала?
Що це таке?
Могила?
Пам'ятник
духам наших предків.
Цьому каменю майже 2000 років.
Він має захищати сім'ї, щоб вони залишалися разом
і шанували старших.
Чиї сім'ї?
Усі наші.
Хто завдає їм болю, буде проклятий.
Поглянь сюди.
Е+Л
Е та Л?
Елла та Лукас.
Мої батьки.
Твоя мати та Лукас підлітками бували тут
і залишили свій слід на вічність.
А потім все одно розійшлися.
Мені теж скоро треба повертатися в Берлін.
Я теж хочу вибратися з цього лайняного міста.
Переїхати в місто,
як ти.
-Санно! -Вітаємо!
Санно!
Маліку!
-Час спати. -Але я зовсім не втомився.
Ще на одну пісню. Будь ласка!
Гаразд, але лише на одну.
Гаразд!
-Впертий. Як і його матір. -Я б сказав, як і його батько. Чи не так?
-Ти завжди був впертим. -Ми небагато перейняли один в іншого.
Ти завжди йшла за своєю мрією —
жити в місті й мати власну юридичну контору
замість самотнього сільського життя.
Ти колись шкодуєш?
Що ми поїхали?
Мамо! Тату!
-Ходімо! Це наша сімейна пісня! -Сімейна пісня!
Принаймні діти виросли класними.
Прожиті дні
Залишаться у памяті назавжди
Ніч беззвучно наповнить мої почуття
Просочиться колір Не палатимуть більше свічки
Ранкове світло задме їх полумя
Усе відчуте залишається у твоїй крові
Воно моє, але тільки завдяки тобі
Не притулятися лобом до вікна Для прохолоди
Густий туман завжди проходить
ПАНСІОНАТ «ЗАЛЬГАЙМ»
Що це в біса?
Агов?
Там хтось є?
Чому ви всі тут разом сидите?
Слухаєте музику?
Подобається?
Агов?
Тепер і самі хочете причепуритися перед дзеркалом?
Вдягти щось гарне і приєднатися до інших на бенкеті?
Шкода, що вас не запросили.
Крім того, вже час спати.
Що це ви робите?
Ходімо, народ! Час спати!
Це ж електричний кабель!
Будь ласка! Зупиніться. Опустіть кабель.
Годі! Це ж струм…
Ще трохи.
Дозвольте посидіти ще трохи
і послухати музику.
Вставайте. Час йти в люлю.
Ні!
У мене на таке не вистачить нервів.
Чорт!
Боже!
Сядьте на місце.
Так, я ж сказав сісти!
Ні!
БЕНКЕТ НА ЧЕСТЬ ВЕСІЛЛЯ
ПАНСІОНАТ «ЗАЛЬГАЙМ»
Ні!
До завтра!
Я вас люблю!
Їдьте до села обережно!
Ходімо завтра вранці на море?
-Обіцяєш? -Обіцяю.
Поїхали!
Усе гаразд. Сьогоднішній вечір увесь твій.
-Я люблю тебе, моя старшенька. -Я теж тебе люблю.
-Побачимося вранці? -Так.
Ходи під парасольку.
Ти досі її кохаєш?
Кім, ні!
Де тато?
Спи, синку.
Мені найбільше сподобалося, коли ви знову танцювали разом.
Під нашу пісню.
Хутчіше!
Чекай. Заплющ очі.
Що?
Нумо, заплющ очі.
Сподіваюся, буде не надто старомодно. Ти ж знаєш, я не дуже романтична.
Так, звісно.
Гаразд, тепер розплющуй очі.
О, коханий.
Я боюся…
що колись усе буде не таким ідеальним, як зараз.
Ну що ти.
Усе зажди буде ідеально.
Знаєш, звідки я це знаю?
Через тебе…
Бо ти — кохання мого життя, Санна Марі Ваґнер.
Він з пансіонату.
Доноситься з села.
Господи!
Лауро?
На вулиці стоять усі ці люди.
-Які люди? З бенкету? -Ні, не з бенкету.
Старі люди.
Що саме ти бачила?
Ти що, мені не віриш?
Це…
Це дідусь.
Що ти намагаєшся нам сказати, Айке?
Чекай тут.
Усі екстрені лінії у вашому районі зараз зайняті.
Не кладіть слухавку.
Кім! В машину!
Хутко, сідай у машину! Залазь!
Що тут відбувається?
Мамо, ні.
Ні, мамо.
Так?
Агов?
З вами все гаразд?
Ханно.
«Шануйте старших».
«Бо їх багато, і одного дня ви всі станете такими, як вони».
Мамо, поглянь сюди!
Що там?
Боже!
Лауро, негайно в будинок і зачини всі вікна й двері.
І залишайся з Ноа. Зрозуміла?
Зрозуміла?
Санна?
Елло!
Що сталося?
Ти мене чуєш?
Лауро!
Лаура. Лауро, з тобою все гаразд?
Що відбувається? Що не так із цими старими?
Я не знаю! Де Ноа?
Дзвонила Алексу, але не додзвонилася.
Певна, з Алексом все гаразд. Він із дядьком. Де Ноа, Лауро?
Де твій брат?
Вони намагалися потрапити в будинок, тож я забарикадував вікна, як ти казала.
-Це їх не зупинило. -Ноа!
Де Айке?
Я не знаю!
Ноа! Ноа, де ти?
Ноа?
Ноа!
Ноа?
Ти знайшов його?
Ти не бачив, що вони зробили з Санною та Маліком.
Але я бачив, що вони зробили в селі.
-Відпусти мене! -Елло!
-Лукасе, відпусти мене! -Елло!
Елло!
Відпусти або сам берись за пістолет!
Залишся! Ні, нехай вона йде. Але ти не йди туди!
Де моя дитина?
Де мій син? Де моя дитина?
Якщо любиш мене, то залишайся тут.
Присягаюся, я скоро повернуся.
Ні! Залишся!
Де моя дитина?
Ноа!
Айке?
Де Ноа?
Що ви з ним зробили?
Чому ти нічого не кажеш?
-Чому стоїш тут мовчки? -Елло, припини! Ні!
-Елло, припини! -Ні!
Він твій онук!
Він твій онук, тату!
Елло!
Ноа!
У будинку хтось є.
Де моя дитина?
Ноа!
Кім?
Я не заподіяла вам жодної шкоди.
Якщо хочете когось скривдити, то не мене.
Лауро!
Геть звідти!
Відійдіть від дверей!
…як і ми прощаємо винуватцям нашим…
Де Лаура?
Агов!
-Це ти винен. -Що?
Ти залишив мене саму.
-Що ти зробила? -Вона не моя донька.
…і не введи нас у спокусу…
Доню, врятуй мене.
Ханно.
Лауро!
Допоможи мені. Кім, візьми лампу і посвіти на піч.
Гаразд.
Ти його знаєш?
Він з пансіонату?
Як його звати?
Я… я не знаю.
Як вас звати?
Можете…
Я лише хочу знати, де хлопчик.
Де наша дитина?
Навіщо ви це робите?
Що вони вам зробили?
Ми вас не кривдили.
Не знаю, на кого ви такі злі
і хто вам так нашкодив,
але це були не ми.
І точно не наш син.
Де моя дитина? Він же вам нічого не зробив.
Де моя дитина?
Елло, припини.
-Елло, припини! -Ні!
Зупинись, Елло!
Елло!
Де моя дитина?
Що ти бачиш?
Людину
чи тварину?
Ти й гадки не маєш, що нам довелося побачити
за наші надто короткі життя.
Зроби це.
Убий мене.
Краще померти, ніж жити як тварина.
Ноа!
Ноа, любий, де ти був?
Дідусь відвів мене на горище, щоб зі мною нічого не сталося.
Він казав: «Залишайся тут!»
А потім пішов на вулицю, до інших, а я робив так, як він мені наказав.
Ти злишся на мене?
Ні.
Ні, мій янголе. Я не злюся на тебе.
Добре, що ти ховався. Ти правильно вчинив.
Що?
Ноа, що сталося?
-Ноа! -Він не може дихати.
-Ноа. -Інгалятор.
Ноа, заспокойся. Дихай повільно.
Не бійся. Дихай повільно.
-Заспокойся. -Ноа.
Ноа!
Ноа, послухай мене. Глибоко вдихни. Дихай зі мною.
Як ми тренувалися. Нумо. Вдих…
І видих. Гаразд, ще раз. Раз…
Слухай сестру.
І видих.
Дихай.
-Ми всі тут. -Повільно.
Тато тут. Мама тут. Ми всі тут.
Ми всі тут.
Усе буде добре.
Він надто слабкий.
Віднесімо його до вітальні й дочекаймося світанку.
-Тоді виберемося звідси. -Понесеш його?
Тато понесе тебе.
Кім.
Ходімо з нами?
Медсестро!
ШАНУЙТЕ СТАРШИХ…
Медсестро!
Я захоплююся тобою, Елло.
Лукас і досі іноді каже твоє ім'я уві сні.
Твоє ім'я та імена твоїх дітей,
а я лежу поруч із ним.
Знаєш, чому він ніколи не кохатиме мене так сильно, як тебе?
Бо ти поїхала.
Бо ти його кинула.
Так легко кинути когось.
А я залишилася тут, у цій…
…дірі.
Навіть про твого тата піклувалася.
Кім.
Я не хочу забирати в тебе Лукаса.
У мене ніколи не було проблем зі старими.
Усе почалося, коли приїхала ти.
Кім, чому двері відчинені?
Вибач.
Що?
Лукасе!
Мамо, треба забиратися звідси!
Тунель до котеджу, про який розповідав Ноа!
Він має й досі існувати!
Ноа, ти перший. Виберемося цим шляхом.
Усе буде добре, мій янголе.
Біжіть!
Вперед!
-Ноа! -Ні!
-Ноа, треба лізти туди. -Ні!
-Ноа. -Ні!
Ти зможеш, синку.
Молодець, Ноа! Пролазь далі!
Мамо!
Дай мені руку!
Я люблю тебе!
ОГОЛОШЕНО НАДЗВИЧАЙНИЙ СТАН КРИВАВА БІЙНЯ У ПАНСІОНАТІ
АЛЕКС — 19 ДЗВІНКІВ
Алекс.
Лаура!
Лаура, це ти?
Алексе… Ми з Ноа у нормі, але наші батьки…
Боже, яке жахіття. Мої також мертві.
Де ти? Ми можемо зустрітися?
Біля моря. Йди крізь ліс, повз пам'ятник.
Поквапся! Тут усюди старі!
Йдіть хутчіше!
Алекс?
Алекс!
Чорт!
Ноа.
Ноа, підводься.
Ходімо.
Дідусю?
Не дивись, Ноа! Відвернися!
-Нумо, Лауро, співаймо разом! -О ні.
Прожиті дні
Залишаться у памяті назавжди
Мамина й татова пісні.
Наша сімейна пісня.
Ніч беззвучно наповнить мої почуття
Той, хто руйнує сімї, буде проклятий.
Просочиться колір Не палатимуть більше свічки
Той, хто їх захищає, заспокоює душі предків.
Ранкове світло задме їх полумя
Що ти бачиш?
Людину
чи тварину?
Усе відчуте
залишається у твоїй крові
Воно моє, але тільки завдяки тобі
Вибач, тату.
Птах плаче Над своїм зламаним пір'ям
З дощем та вітром Я лечу крізь увесь світ
Ти нас не скривдиш. Правда, дідусю?
Я ніколи й нізащо вас не скривджу.
Я так люблю вас обох.
Останні кілька ночей мені снився світ у вогні.
Масштабна пожежа, яка поглинала все.
І що більше я думаю про все, що сталося,
то чіткіше розумію:
те, що довелося пережити
цього літа нам з Ноа,
скоро охопить увесь світ.
Як ми перетворюємо душі самотніх
на щось темне…
і як, зрештою, лише любов
може подолати горе і страх.
Доки ми нарешті…
…нарешті не довіримось одне одному.
Якось я спитала дідуся,
чи була колись нагода
у нас, молодих, попередити гнів, який старі люди відчувають до нас.
Дідусь усміхнувся та сказав, що він старий і кволий,
і вже не пам’ятає давніх часів.
Але така нагода колись була.
Колись.
Була така нагода.
НЕ ЗАБУДЬТЕ ОБІЙНЯТИ СВОЇХ БАТЬКІВ, БАБУСЬ, ДІДУСІВ ТА ПРАДІДІВ.
ЛЮБОВ — ЦЕ НАЙГОЛОВНІШЕ.
Переклад субтитрів: Катя Ракецька