Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Sziasztok!
Denver!
Te jó ég!
Sziasztok! Köszönöm!
Köszönöm!
Köszönöm.
Úristen!
Igen!
Nagyon szépen köszönöm, hogy eljöttetek ma este!
Eltörtem a bokámat.
Bizony.
Így kezdtem az évet. Eltörtem a bokámat.
Két fázisban történt.
A második fázis az volt, hogy lecsúsztam a járdáról,
és rosszul estem el.
Az első és legfontosabb fázis az volt, hogy 53 éves lettem.
Ez a legfontosabb része a sztorinak.
Amint átléped az 50-et,
bármi végzetes lehet.
Huszonévesen propellerekbe sétáltam bele,
majd tettem rá egy kis Betadine-t,
és rendbe jött.
Most ha leesik mellettem egy fenyőtoboz, eltörik a gerincem. Nem tudom…
Azonnal.
Eltörtem a bokámat, erre másnap…
Meg fogom nevezni az illetőt, jó?
Eltörtem a bokámat, erre másnap Glenn Howerton barátom,
aki majdnem 50, de a sztori kedvéért most 50-en felül lesz.
Ugyan már, kit érdekel a logika?
Glenn a kulcscsontját törte el.
Felhívtam szolidaritásból, hogy támogassam kicsit:
„Szia, pajti, eltörtem a bokámat.” „Mi történt?”
Mondom, biztos ügyetlenül nyúlt a zacskó csipszért,
és eltört a kulcscsontja.
Ő erre: „Igen, hódeszkázás közben rosszul estem egy ugrásnál.”
Oké.
Kapd be!
Nem kell ekkorát lódítani. Egy bizonyos korban már…
Szerintem nem is ez történt.
Szerintem hazudott. Valaki biztos csak becsapta mellette az ajtót,
mire a kulcscsontja a seggén kötött ki.
Aztán megkérte a feleségét,
hogy ragassza fel egy hódeszkára, és lökje le a fekete pályán.
„Hadd őrizzem meg a méltóságomat!”
Megint megnevezek valakit.
Egy hónappal a bokatörésem után Tony Hawk
kettétörte a combcsontját.
Puff! Rosszul esett az ugrásból.
A raktárában gyakorolt, rosszul landolt. Eltört a combcsontja.
Átküldte a röntgenfelvételét.
„Úgy tűnik, egy csónakban evezünk, haver.”
Kurvára nem!
Te
Jackie Chan módjára landoltál a menők klubjában.
Szintet lépett a menőségben.
Én lecsúsztam a járdáról, mint aki elbámészkodott.
Én így végeztem.
A lehető legkínosabb módon.
És történt valami fura. Amikor elestem,
a 23 éves kori önmagam fejével gondolkodtam.
„Kificamodott a bokám, elvezetek hazáig.
Nem lesz semmi gond.”
Miközben vezettem, egyre jobban fájt. „Lehet, hogy ez komoly.”
Mire hazaértem, alig tudtam kiszállni a kocsiból.
Épp sántikáltam oda a házamhoz.
Nagyon fájt, mire hirtelen megállt egy kocsi.
Két nő ült benne.
A sofőr lehúzta az ablakot, és megkérdezte, jól vagyok-e.
„Kificamodott a bokám. Itt lakom, mindjárt bemegyek,
és lejegelem.” Mire a nő… És ez azóta is kísért.
Azt mondta: „Ne add fel!”
Várjunk csak!
Mi van? Azt a kurva!
Milyen lehetett az arcom?
Mit gondolhatott? „Ez mindjárt öngyilkos lesz. Húzódj le!
Hé, ne add fel!”
„Beteszem Peter Gabrieltől és Kate Bushtól a 'Don't Give Upot'
Hallgassuk meg!”
Talán csak úgy maradt az arcom a lezárások meg a járvány után.
Az arcom már sosem lesz a régi,
mert egyáltalán nem kezeltem jól a lezárásokat.
Rosszul sikerült. Pedig nagyszerűen megterveztem.
Terveztem egy csodás utat. Emlékeztek, amikor minden leállt?
Otthon kellett maradni, és eszedbe jutott,
hogy mennyiszer mondtad:
„Ha lenne egy hónap szabim, végre rendbe tudnám szedni az életemet.
Csak egy hónap szabi kéne, ez minden.”
Remek terveim voltak.
De végül szörnyen sikerült.
Jézusom, a tennivalók listája!
Ti is írtatok listát, ugye? Hát persze. Mindenki írt.
A rengeteg könyv, amit majd elolvasol.
A sok új készség, amikre majd szert teszel.
Istenem, alig vártuk, hogy dolgozhassunk magunkon.
Ha tényleg teljesítettem volna a listámat,
most egy másik férfi állna előttetek.
Aki 13 kilóval könnyebb,
folyékonyan beszél olaszul.
Amikor bejöttetek,
ott várt volna egy kézzel készített, málnás-mandulás tortácska
mindenkinek a székén.
Kézzel őröltem volna meg a lisztet ma reggel.
És origamitányérból ettétek volna.
Aztán ledobtátok volna a tányért, ami egy békába ugrott volna fel. Istenem!
Annyi tervem volt!
De semmit nem csináltam meg ezekből. Reggelire Doritost ettem,
és kétszer végignéztem a Deadwoodot elejétől a végéig.
Megnéztem.
Vége lett.
Vissza az első részhez. Rányomtam a playre.
Ennyit csináltam, baszki.
Őrültebb lettem, mint egy bohócfanszőrzettel teli istálló.
Ezt tettem
a lezárások alatt.
Nézzétek, amikor…
Amikor azt mondom: „Őrültebb, mint egy bohócfanszőrzettel teli istálló”,
nem ítélkezem senki perverziója felett.
A bohócoknak is joguk van
a változatos, kísérletező és kalandos szexuális élethez.
Nem a bohóc fanszőrzete miatt van az őrület.
Hanem maga a gondolat, és a tett hogy:
„Megtöltöm ezt az istállót
fanszőr…” Ezt tisztázzuk!
Az istálló az őrület forrása.
Nem is a szőrrel teli istálló az őrület.
Hanem az, hogy teletette az istállót… Figyeljetek!
Ha teletettél egy istállót fanszőrzettel, hivatalosan is őrült vagy.
De az illető meg akarta nehezíteni a saját dolgát.
„Én csak begyűjtöm a fan…”
Különben is honnan tudod? A bohócoknak nincs külön ismertető jele.
Nekik sem élénk narancssárga, vagy szivárványszínű odalent.
Persze, van, akinek igen, de… Figyeljetek!
Van…
Van nem bohóctól származó
narancssárga és szivárványszínű fanszőrzet.
Én nem erről beszélek. Én azt mondom, hogy kizárt…
Na jó, mondom, mi a helyzet.
Várjatok! Basszus!
Rendben.
Ha te most…
Tegyük fel, hogy nyugiban sétálgatsz,
és meglátsz egy istállót. Bemész, és a fal tele van fanszőrzettel.
Mire te: „Egy elmebeteg garázdálkodik a vidéken!”
Ha valaki azt mondja, hogy ez csak egy bohóc fanszőrzete,
hívod a Nemzeti Gárdát.
Egy pillanat! Mi van?
Mert ezt nem lehet bizonyítani.
Várjatok! Megvan a megoldás!
Mindig, amikor felszedsz…
Nem…
Nem egy marékkal, az undorító.
Egy marék… Nem.
Az túl undi.
Parányi? Nem.
Az túl népies.
Az már más…
Ha a Cracker Barrel DSM-boltot nyitna,
azt hívnák úgy, hogy Parányi Fanszőrzet.
Leugranál a…
Még kapcsolódna is a Cracker Barrelhez.
Bemész, megreggelizel, aztán beugrasz a Parányi Fanszőrzetbe.
„Fizesd ki a számlát! Kint tali.”
Parányi Fan…
Parányi Fanszőrzet
Van itt mellbimbócsipesz És síkosító kedvedre
Van itt
korbács, lapát és dildó. Ajjaj!
És égig érő fenékdugótorony.
Mondd, hogy Petunia, a szőrös malac küldött!
Röf-röf! Jól van.
Egy kevéske bohócfanszőrzet.
Nem gender-specifikus,
mindig, amikor megfogsz egy kevéske szőrzetet,
lősz egy Polaroid-képet.
Tehát letérdelsz, gyűjtögeted a kis zacskódba.
Egész testes kép. Az egész bohócnak bele kell férnie.
Ott van a parókája, a sminkje…
Kezében az aznapi újsággal,
innen tudod.
majd fogsz egy lyukasztót, és kilyukasztod a képet.
Átfuttatsz egy szalagot a lyukon,
és kötsz rá egy kis masnit a kevéske fanszőrzeten.
Bedobod a pajtába…
Így minden kis szőrcsomónak lesz gazdája.
Tessék. Így bizonyítod…
Bassza meg! Nem, nem lehet.
Tudjátok, miért?
Nem működik, mert akkor valaki mondhatná,
hogy nem töltötted meg az istállót fanszőrzettel,
mert a szalag a képben…
Nem, a beszélőnek nagyon megbízhatónak kell lennie,
a hallgatónak pedig hinnie kell neki.
Amikor azt mondja… Nézzétek, elmondom, mi lesz, jó?
Most kezdünk. Kalandozzunk el együtt a következő órában!
Elég erős volt ez a kezdés.
Szerintem elnyertem a bizalmatokat, de nem szabad 100%-osan…
Nem! Még nem.
Figyeljetek! Én eddig humorosan
és kreatívan kinyitottam a pajta ajtaját.
És ott a fal, tele fanszőrzettel.
Igen, lenyűgöző. De jogos, ha kétségeid támadtak.
„Fogadok, hogy az a fal úgy egy centi vastag lehet.
Mögötte meg van egy réteg furnér, de maga az istálló üres.
Volt már, hogy átvertek…” Igazad van. Hadd magyarázzam el!
Humoristaként most megkérlek…
Azt akarom, hogy teljes erődből fuss neki
a fanszőrzetből álló falba,
majd küzdd át magad
az istálló hátuljáig,
amíg egy szőrgubó nem lesz belőled.
Értitek, nem? A legvégébe. És amikor a kezed eléri a hátsó falat,
akkor rá fogsz jönni, hogy egy becsületes ember áll előtted.
Szeretném, ha ez így lenne.
Nemcsak nekem vagy neked. Mindnyájunknak.
Ezt szeretném.
Ilyen szövegeket írtam a lezárások alatt.
Nyolc napig nem aludtam…
Hajnali ötkor…
„Az a kurva Polaroid nem is működik!
Az istenit!”
Vettem egy trambulint.
Nem egy nagyot a kertbe, hanem amivel edzeni szoktak.
Igen. Egy pici trambulint.
Olyan kis fitness trambulint. Király.
Fellépsz rá. Fel-le ugrálsz, beindul a nyirokrendszer,
„Megy ez. Ki, be. Előre, hátra. Síelés.”
Jó kis edzés!
A pandémia elején vettem.
Olyan rohadt fitt leszek, öregem! Az új trambulinommal.
Kivettem a dobozból, egy szem por nem volt rajta.
Annyira izgatott voltam! Még a trambulin is izgatott volt.
Azt mondta: „Át fogom változtatni ezt a családot.
Idetartozom. Fel fogom javítani az életüket.”
„Úgy van, én kis trambulinom. Bejössz a házba?
Bejössz az edzőterembe?” Igen, van egy edzőtermünk.
Egy szoba, amiben van egy taposógép.
Bevittem. Annyira izgatott volt!
Letettem. „Holnap találkozunk, trambulincimborám!” „Igen.”
Ekkor ránéztünk
a taposógépre.
A falhoz volt támasztva.
Ruhák lógtak le róla.
Por borította.
Éreztem, ahogy összetörik a trambulin szíve.
Éreztem a fájdalmát. Tudjátok, milyen volt?
Mint egy újonc rendőr az első megbízatásán.
„Adjátok nekem a legrosszabb körzetet! Egyenesbe hozom.
Progresszív rendvédelmi technikák, közösségfejlesztés.
Átalakítom a helyet.”
Az első napon megjelenik egy termosz zöld teával,
a kis keto ebédjével, izgatottan.
A sarokba pillant. „Ki az annál asztalnál?”
Az öreg gyilkossági zsaru.
Nyolc golyóhege van.
Tizenegy sztómazsákja.
Már a hetedik cigijét szívja ma reggel.
„Ez a taposógép.”
Ránéz a kis újonc trambulinra.
„Meg fogod tanulni, kölyök.
Azt hiszed, nem voltak álmaim, amikor idejöttem?
Én voltam a legjobb!
Nézhetsz rajtam filmeket, sorozatokat, túrázós programokat, bármit!
Rendbe akartam rázni ezeket a ducikat.
A fickó, aki idehozott, az első nap bevetésre készen állt.
Cuki kis edzőruhában volt.
A kis iPhone-jával. Letöltött rá egy csomó podcastot.
Egy intellektuális ember!
Felszállt rám, kinyújtotta a kis kövér lábait,
majd taposott egy ideig.
Azt hittem, jó távot fut majd.
De még az első közértig se jutott el.
Leugrott rólam.
Aztán elolvasta az üzeneteit a klotyón.
És soha többé nem láttam.
De holnap itt lesz. A kis edzőruhájában.
Biztos tesz majd lejátszási listát az iPhone-jára.
Igen.
Ez egy ötvenes pasi. Fogadok, hogy '80-as évekbeli újhullámos pop lesz.
Majd a nosztalgiától lefogy.
Felugrik majd rád,
és elkezd ugrálni, mint egy Skittlesszel teli majom.
Már tudom is, mi lesz az első dal.
Az 'Our Lips Are Sealed' a Go-Gostól. Ez lesz az első dal.
És tisztára be leszel zsongva. 'Tuti meglesz neki az egy óra!'
Még hídon sem fog végigérni.
Amint Jane Weaver elkezdi énekelni a 'Hush My Darlingot',
leugrik rólad, megnézi az üzeneteit a klotyón.
És sose látod többet.
Öld ki az örömöt magadból, és többé semmi sem árthat neked.”
Ez lenne a legszomorúbb Pixar-film, amit…
Ha felkérik a Safdie-fivéreket, ez lesz a filmjük.
Harvey Keitel mint taposógép.
Timothée Chalamet mint trambulin.
És Frances McDormand mint félig felfújt fitneszlabda.
Teljesen bediliztem a lezárások alatt.
A mentális mélypontomat ugyanazon a napon értem el,
mint a feleségem és a lányom. Mindannyian egyszerre léptük át
az őrület küszöbét. Egy hétköznapon történt.
Mind otthon voltunk, nem hagytuk el a házat.
Kivettük a részünket. Nem terjesztettük a vírust.
A lányom a konyhából hirtelen így szólt:
„Láttam egy fura csávót a kertben.”
Mi a fasz? Én erre ijedten kirohanok.
„Nem látok senkit. Láttál valakit?”
„Valami fura fazon átsétált a kerten,
és most a hátsó udvarunkon van.”
„Baszki!”
A házunk tele van kamerákkal.
Van egy appom a telefonomon, amiben látszik, hogy mit vesz a kamera.
Ezt vártam. Majd én odamegyek, és szembeszállok vele.
Csak tudni akartam, mivel állok szemben. Akárki lehet ez a csávó.
Mi van, ha csak egy eltévedt hippi babzsákozni akar?
„Babzsákozok én veled.”
Lehet egy elmebeteg is, vödörrel a farkán, kezében karddal.
Nem tudhattam. Fel akartam készülni.
De a kamerák nem töltöttek be, arra vártam, az istenit.
Mire a feleségem
félrelökött minket
szó nélkül,
és áthajtott a hátsó kerten.
Fehér, nyári ruhát viselt, ami lengedezett a szélben, mezítláb.
És egy rózsaszín, alumínium baseballütőt tartott.
A Manson-lányi energia erősen áradt a lábából.
Nézd azt a dögös, hippi csajt, akit megdugnék, és örülnék,
ha meggyilkolna. Hurrá!
Tehát
a feleségem…
Beletelt pár pillanatba, mire rájöttem, mit csinál, és utánaslattyogtam
papucsban és melegítőben. Ő már a sarkon járt,
és már rontott rá a pasira.
Mielőtt még odaértem volna, hallottam, ahogy ordít:
„Ki a faszom vagy te? Húzzál a picsába a kertemből!
Szétbaszlak, te rohadék!”
Szóval…
ekkor…
fordultam be a sarkon.
A feleségem készenlétben állt.
Mint Uma a Kill Billben,
bevetésre készen.
A fickó, akivel kiabált,
kicsit ápolatlan volt, de nem tűnt hajléktalannak,
kezében mobil.
Kicsit fura volt, a feleségem pedig ordított vele.
„Mi a faszt keresel itt?”
Itt most megállok,
és elmondom, valójában mi történt.
Meghibásodott a légkondink…
Felhívtam a céget,
és kértem, hogy küldjenek ki egy szerelőt, aki ránézne.
Nem szóltak,
hogy megadták a címünket és a kapukódot a szerelőnek, akit küldtek.
Szóval igen, óriási félreértés volt.
A feleségem épp üvöltözik a fickóval, és rohadtul…
és őrjöngő Valkűr módjára,
teljes tüdőből ordít a pasira: „Ki a faszom vagy?”
Azért a fickó sem könnyítette meg a dolgot.
Ha egy lángoló szemű Valkűr
egy pinaszínű fémdarabbal hadonászik,
és azzal riogat, hogy megöl,
válaszolj rövid, kijelentő mondatokkal!
A pasi meg…
„Ki tudja úgy igazán, hogy ki is valójában?
Mindennap… a kerék az égen…”
Az istenit!
Mostanra már mindkét keze az ütőn volt. Le fogja ütni a fickót,
aztán a fickó meglátott engem, és csak akkor ijedt meg.
Azt mondta, a neve Michael,
és hogy Steve küldte, hogy nézzen rá…
A feleségem erre: „Annyira sajnálom, nekünk nem szólt!
Istenem, most azonnal felhívom.
Ez egy balszerencsés találkozó volt. Mi lenne, ha hazamenne…
A pasi örömmel elment.
Hazafelé biztos ilyeneket gondolhatott: „Az a szerencsétlen fickó.
A szex biztos csodás, de…”
Sokan most azt gondolják, hogy nem voltam elég férfi.
Hogy bármi történhetett volna.
Én az ellenkezőjét gondolom.
Szerintem az időzítésünk és az elhelyezkedésünk miatt
hatékonyabban ki tudtuk védeni a betörést.
Emlékeztek, hogy nem ijedt meg a kiabálástól?
Összevissza dadogott.
Tudjátok, miért? Nem tudta feldolgozni a látottakat.
Gyönyörű Valkűr, pinaszínű ütő, sikoltozás,
egyszerűen túl sok volt, baszki.
Nem tudta feldolgozni.
És ismétlem, az energia, ami áradt belőle:
egy világűrbeli tüzes bombázó mindjárt meggyilkol.
Nem tudta feldolgozni.
És mi volt, ami eljutott hozzá?
Én.
Másfél méterrel álltam mögötte, és az én energiám azt sugallta:
„Nem tudom kordában tartani, amikor ilyen.
Megpróbáltam rávenni, hogy menjen be az elmegyógyintézetbe.
Mire azt mondta, leégeti a házat.
Már annyi Amazon-kiszállítót ölt meg!
Nem tudok már több lyukat ásni a sivatagban. Menekülj!”
Bepózolok, hogy elmenthessük a képeket a Netflix képernyővédőjének.
Mi lenne, ha…
És ha így… Mondom, mi lesz. Figyeljétek!
Nézzétek! Ez…
Ez nincs benne a műsorban, de ha a Netflixet nézed,
és felugrik az előzetes, kedved lesz majd belenézni.
„Ez meg mi a jóisten?”
Beoltottak, többször is.
Igen. Köszönöm! Nem kéne…
Köszönöm. De…
Nézzétek…
Köszönöm. Ugyanakkor szomorú, hogy ekkora tapsot kap.
Ugye?
Megtapsolnak, amiért megteszed a minimumot az egészségedért.
Mintha azt mondanám: „Kitörlöm szarás után. Köszi…” Nem.
Emberek!
Nem.
Nem vagyok én hős.
A favágók, akik kivágják a fákat…
Na ők hősök.
Úgy látom, van a közönségben favágó. Rendben.
Vagy aki imádja kitörölni.
Akkor oltottak be, amikor először elérhető lett.
Azonnal. Nem kerültem meg a sort. Nem éltem a kiváltságommal,
de belsős infók alapján cselekedtem.
Van is miatta bűntudatom. De ezt csináltam.
Amikor kijött az oltás,
egy riverside-i barátom felhívott,
és azt mondta: „Nem tudom, elmondhatom-e,
de itt mindenki Trump-szavazó, és senki sem kéri az oltást.
Van a közelben egy patika, egy nő ül az asztalnál.
Mindenkit megkérdez, de senki sem kéri.
Egész ládákkal dobják ki a cuccot.
Ha idejössz, be fognak oltani.
Ne is foglalj időpontot!” Így hát odamentem.
Megláttam a hölgyet az asztalnál.
„Elnézést, szeretném beoltatni magam.”
A nő nem akarta elhinni.
Már minden Tolkien-regényt elolvasott.
„Persze. Mindjárt hozom. Álljon oda!”
Amíg vártam, láttam, hogy a barátomnak igaza volt.
„Kéri az oltást?” „Köszönöm, nem.”
És volt egy fickó, aki így szólt…
„Na persze! Kösz, passzolom.”
„Szép próbálkozás volt, mélyállam. Azt hiszem én…
Én nem kérnék most nyomkövetőt, ha nem gond.”
„Bocs! Igen. Megint a patikában vagyok.
Nyomkövetőt akartak rám… Várj, szakadozik.
Megvagy. Kösz, nem. Engem ne kövessen le senki.
Ja. Később hívlak.”
Megkaptam a két oltást, plusz két emlékeztetőt. Semmi bajom.
1955-ben
találták fel a gyermekbénulás elleni oltást.
Két évvel a műholdak feltalálása előtt.
Nem voltak műholdak!
Amerika kurvára elmaradott volt, tele rasszistákkal,
homofóbokkal és szexistákkal, és ezek a műhold nélküli,
rasszista rohadékok
sorban álltak a kibaszott oltásért!
Mi a fasz?
„Adjad! Nem ellenőrizhetem a szökőkutakat tolószékből.
Vastüdőben nem tudom elverni a melegeket! Ide a tudományt!”
Mi vagyok én, ősember?
Most már
2022-t írunk,
ami első hangzásra nem is tűnik valódi évnek, ugye?
Mintha kitalálták volna.
Mintha egy olcsó sci-fit néznél. „2022-ben…”
Csak dobálózol a számokkal. Ki írta ezt a szart?
2022 van.
Robotokat küldtünk a Marsra.
TikTok-videókat küldenek nekünk.
Az ország fele meg: „Boszorkányméreg van a tűben!
Mondom én. Belém aztán nem tesztek boszorkánymérget.
Vigyétek innen a varázstűtöket!
Meg kell néznem a videót,
amit a marsi robot küldött a világagyba, amit a zsebemben tartok.
Tartsátok távol tőlem a tudományt!”
Ha ilyen lett volna a hozzáállás 1955-ben,
a kormány animációs reklámot csinált volna,
ahol egy táncoló injekciós tű jött volna elő.
„Az embereket megszúrom, a gyermekbénulást meggyógyítom.”
Igen.
Így van, kicsi tű. Meséld el, milyen előnyökkel jársz!
„Az az előny, hogy tudod használni a lábadat, baszki.
Ti középkori rohadékok!”
Most már más a világ.
Más a világ, igaz?
Tengerjáró hajók? Na olyat se fogsz többet látni.
Az unokáink nem fogják tudni, mi az a büfé.
A covid mindent megváltoztatott.
Először is minden tengerjáró 2026-ig tele van.
Az emberek alig várják,
hogy felugorjanak a pestis bárkájára, és elhajózzanak a horizonton.
A vízicsúszda közelében akarok meghalni!
A büfék vissza fognak térni,
ráadásul furcsa, politikai bosszútól fűtve.
Mindegyiknek lesz kiszemeltje.
„Gyertek el Covid kapitány
kizárólag alfa hímeknek fenntartott büféjébe!
Egy liberális puhapöcs vagy,
aki plexiüveget akar a levese mellé,
vagy olyan pasi vagy, aki megbassza a feleségét? Akkor gyere el
Covid kapitány…”
Ha bizonyítod, hogy nem oltottak be,
kapsz egy ajándék tál szoba-hőmérsékletű kagylót.”
Bizony.
Idefelé jövet a '70-es éveket hallgattam a hetesen.
Igen, az XM Sirius műholdomon.
'70-es évek? A hetes szám alatt.
A '70-es évek slágerei a hetesen.
A '80-as évek zenéjét szereted? A nyolcason.
'80-as évek, nyolcas.
A '90-es évek zenéje érdekel? Nyomj rá a kilencesre!
A '40-es éveket bírod?
Hát, ne a négyesen keresd!
Régen a '40-es évek a négyesen volt.
Most a 71-es csatornán van.
A '40-es csomópont.
Az '50-es évek érdekel? 72-es csatorna.
Az arany '50-es évek.
'60-as évek? 73, Az arany 60-as évek.
Miért került az a három csatorna
az XM Sirius univerzumának
a külső szegleteibe?
Megmondom, miért.
Mert a hallgatóik haldokolnak.
'40-es, '50-es és '60-as évek.
A hallgatók hullanak, mint…
A '40-es évek csatornáját már csak öten hallgatják.
Három világháborús veterán és pár nonkonformista hipszter.
Ennyi.
Ennyien maradtak.
„Tudjátok, ki a punk rock? Artie Shaw.” Húzz a picsába!
Nevethetünk rajta, de a mi életünk során
a '70-es, '80-as és '90-es évek is fel fognak majd kúszni.
Így követheted nyomon, hogyan halnak ki a generációk.
A csatornák elhelyezkedéséről.
Remélem, könnyen megjegyezhetők lesznek. Ha ez bekövetkezik,
remélem, veszik az erőfeszítést, és átgondolják majd a neveket.
Ahogy a '40-es évek csatornájával tették.
A '40-es csomópont, vasútállomás, hangulatos.
Látom a képet a fejemben. Aztán bedobták a törülközőt.
Az arany '50-es évek, arany '60-as… Mi van?
Na és az uszkárszoknya és a turmix?
Na és a pacsuliolaj és a színes gyöngyök?
Olyan nevet adjatok a '70-es évek csatornájának, ami jelképes az évtizedre!
Például „Anyátok és én elválunk rádió.”
Ehhez mit szóltok? Jó ötlet.
Persze.
Aha.
„Random óriási gyertyák mindenütt” dalok.
A '80-as évek lehetne „Fülbemászó nóták”.
A '90-es évek csatornája pedig lehetne…
Nem is tudom…
Abra Moore-tól hallottuk a „Four-Leaf Clovert” itt, a…
Jó estét! Itt lakik Denverben?
- Colorado Springsben. - Colorado Springsben lakik?
Köszönöm, hogy eljött idáig.
Rendben. Mivel…? Örülök, hogy ezt tisztáztuk. Nem probléma amúgy.
Hála istennek! Srácok, nem gond. Nincs gáz.
Colorado Springsben dolgozik?
- Mi a munkája? - Orvos vagyok.
Orvos! Úristen, egy zseni. Jól van.
Milyen orvoslást gyakorol?
Gyermekneurológus vagyok.
Gyermekneurológus.
Úristen!
Ez olyan…
Szolgálja a közösséget. Segíti a gyerekeket.
Ez egy teljesen pozitív munka, amihez pozitívan viszonyul.
Ez a humor halála. Azonnal tovább kell lépnem önről.
Nincs itt semmi.
Nekem egy drogfőző kell, vagy valaki, aki elvált.
Ez…
„Segítek a gyerekeknek élni.”
Rendben.
Basszus!
Ön vele jött? Együtt vannak? Ő a férj?
- Igen, a férjem. - Ön mivel foglalkozik?
- Ügyvéd vagyok. - Ügyvéd?
Na végre!
Végre valami ördögi!
Ha valami pozitív, közösséget segítő jog, én kurvára…
Mi a szakterülete, uram?
Fiatalkorú szexuális bűncselekmények.
Hát…
Ezt most úgy érti,
hogy szexuális bűncselekmények fiatalkorúak ellen,
vagy fiatalkorú szexuális bűnözők?
Fiatalkorú bűnözők.
Értem. Nagyon vigyázni kell a megfogalmazással.
Amikor azt mondja… Hogy megy ez…
Mi a fasz? Én…
Jó volt leülni arra az egy viccre.
De nem folytathatom így a műsort. Na és te mivel foglalkozol?
Mi a fenét csinálok?
Vádat emel fiatalkorú szexuális bűnözők ellen.
Rendben.
Ön pedig gyermekneurológus.
tehát ha egy gyerek agyával gond van, ön segít rendbe hozni.
És azokat, akiket nem lehetett, a férje sittre vágja.
Így működik…
Tessék.
Meg is van a következő Marvel-csapat.
Szóval…
Ez egyszerre volt aranyos és morbid.
Ritka az ilyen.
Mint amikor egy emós csaj cicát tart a kezében.
És ön? Ön Denverben lakik? Tényleg? Mivel foglalkozik?
Egy bárban dolgozom, és diák vagyok.
Egy bárban dolgozik, és egyben diák.
Egy 1980-as évekbeli Tom Hanks-film. Értem én.
És
mit tanul?
Kiberbiztonságot.
Nappal az interneten járőrözik.
Éjszaka pedig löki a Sex On The Beachet a titkároknak, mi?
Tehát jelenleg pultos, de a cél a kiberbiztonság területén
belül elhelyezkedni.
- Igen. - És a pultos állás fizeti a számlákat.
Fizeti a tandíjat.
Mi a legijesztőbb dolog, amit eddig megtudott
a kiberbiztonság terén? Mennyire állunk közel egy kibertámadáshoz,
amikor majd befuccsolnak az ATM-ek,
és minden pornókeresésünk nyilvánossá válik?
- Semmi sem magánügy. - Semmi sem magánügy.
Ezt már eddig is tudtuk. Ez nem…
Úristen, volt már, hogy… Gyerekkorában
volt valami seggfej, aki zaklatta, vagy genya volt,
és most, hogy kiberbiztonságot tanul,
simán vájkálhat az illető életében,
és rohadt nagy problémákba keverhetné, ha akarná?
Átfutott valaha ez a gondolat a fején?
Elég gyakran.
Volt már, hogy rákeresett gyerekkori zaklatókra?
Ellenálltam a kísértésnek.
Ellenállt a kísértésnek.
Ez egy nagyon diplomatikus válasz volt. Hallotta, ügyvédúr?
Anyám!
A hölgy a felesége vagy a barátnője?
- Igen. - Melyik?
- A barátnőm. - Barátnő!
Ön mivel foglalkozik?
- Pedagógus vagyok. - Pedagógus.
És mit… Köszönjük!
Milyen területen oktat?
Gimnazistáknak segítek ingyen egyetemi kreditet szerezni.
Gimnazistáknak segít ingyen egyetemi kreditet szerezni.
Király!
A tetoválás a karján segít megtörni a jeget, mert látják, hogy menő?
„Okés a csaj.”
- Biztos segít. - Igen.
Látszik a tetoválása a munkában?
- Vagy hosszú ujjút kell viselnie? - Kiteszem.
Kiteszi. Ül ott…
Szerezzünk kreditet, bassza meg!
Amíg ti elnézitek a mesefigurás tetkómat. Erről van szó.
Neki is van tetkója. Mióta vannak együtt?
- Három éve. - Négy éve.
Három vagy négy?
Némi kiberbiztonság…
Gyerünk, emberek!
Együtt élnek?
Szuper!
Nem fognak… Remek lánynak tűnik…
A srác meg szerez majd ingyen hitelkártyát meg minden.
Gyerünk!
Az isten is egymásnak teremtett. Nyomás!
Nem használhatná a kiberbiztonságot, hogy a diákok ingyen kreditet kapjanak?
Átírná a jegyeket, irány a Harvard!
Még egy rohadt tökös csapat.
Két szuperhőscsapatom van az első sorban.
Üdv, uram!
Rövidnadrág az első sorban. Merész.
Ennyi. Nekem soha nem lesz ekkora önbizalmam.
Denverben él?
- Igen. - Itt is dolgozik?
Boulderben dolgozom.
Denverben él, Boulderben dolgozik.
Mivel foglalkozik?
- Élelmiszerboltnak dolgozom. - Élelmiszerboltnak dolgozik.
Ilyen arcszőrzettel? Nem bánják?
Azt nem kérdezem meg, melyik…
- Az fura. - Biztos kitalálná.
Valószínűleg. Várjunk! Mi pontosan a munkája a boltban?
Üzletvezető.
Üzletvezető a boltban.
Az egészet ön irányítja, vagy egy részleget?
Igen.
- Igen, egy részleget. - Egy részleget.
A szeszrészleget? Melyik részleget…?
Úgy tűnt, hogy ledöbbent, amikor azt mondta, egy boltnak dolgozik.
Élelmiszerboltnak dolgozom!
Kivel jött? Egy baráttal?
Igen, a barátja. Ön hol dolgozik?
- Otthon dolgozom. - Otthon dolgozik.
- Értékesítő. - Értékesítő.
- Izzókat árulok. - Izzókat árul.
Tőlem kérdezi? Olyan volt, mintha… „Mit is árulok?”
Úgy válaszol a kérdésekre, mintha gyilkossági zsaru lennék.
„Izzókat árulok.” Nem…
Otthonról árul izzókat.
Lámpaértékesítő vagyok.
Lámpaértékesítő, ezért otthonról dolgozik.
Felhívja az embereket, vagy neten keresztül beszél velük?
- Az interneten. - Az interneten.
- Így próbálja eladni az izzókat. - Igen.
Magánszemélyek vagy vállalatok?
- Mindkettő. - Az rohadt fura.
Egyszerűen nem tudom…
Felhívja őket Zoomon,
hogy: „Kapcsolja már fel gyorsan a lámpákat a házban!
Jó szar a fényük, mi? Nos, én tudom a megoldást.”
Valahogy így.
Ez baromira érdekes.
Oké. Maguk elragadóak, de nem szuperhősök. Sajnálom.
Ez… Nem tudom, hogy a fenébe hívjam ezt.
Egyik srác egy boltnak dolgozik, de nem tudja, mit is csinál ott.
A másik fickó Zoomon árul izzókat.
Szerintem van egy bizarr OnlyFans-fiókja, azt próbálja leplezni valamivel.
Igazából nem izzókat árul.
- Ez a DC Univerzum. - DC Univerzum. Ez igen…
Maradjunk a kockáknál. Rendben.
Ne merészeld!
Király volt az első sor. Nagy tapsot nekik!
Köszönöm, srácok!
Imádtam ezt a sort.
Orvos, ügyvéd, kiberbiztonság, pedagógus,
valami élelmiszerbolt, izzók. Nem is tudom.
Tökéletes tempó volt.
Mit fog megtépázni az idő? A woke-ot.
De tényleg.
Szerintem én woke vagyok.
De eljön majd az a nap, amikor már nem leszek az és ti sem.
Legyetek píszík meg nyitottak! Csak ne légy büszke rá!
Mert a fagyi vissza fog nyalni.
Az eltörléskultúra áldozatai egykor woke-ak voltak.
Csak nem tudtak lépést tartani. A fejlődés egyszer oda fog baszni.
Én mindent támogatok: a transzokat, a melegházasságot, az abor…
Ne!
Ez nem… A lényeg,
hogy egyszer pórul fogok járni.
Amikor 70 évesen stand-upolok majd, valami ki fog csúszni,
amivel nem tudtam lépést tartani.
„Senki se dugjon a klónjával!”
„Pfuj!” Lesz valami fura…
Várjatok! Transzpárti vagyok!
„Baszd meg, klóngyűlölő!”
Nem, én tök elfogadó vagyok!
#NeUtáldAKlónokat, aztán…
rontok a helyzeten.
Az én időmben nem recskáztunk kémcsőbe,
majd basztuk meg az eredményt! Ha ettől rossz ember vagyok, bocs!
Pfuj!
Amúgy innen lehet tudni, hogy egy elnyomott kisebbség tagja vagy,
vagy egyéb marginalizált csoporté, amivel szemétkedtek.
Onnan tudod, hogy elérted a célod,
hogy a heteró fehér emberek megkérdezik, hogy lehet-e viccelni.
Innen tudod. A transzközösség sok mindent elért,
mert hirtelen a heteró fehér emberek elkezdték kérdezgetni:
„Működik ez a vicc? Nem sértő?”
Értitek.
Amúgy ez azt is jelenti, hogy a jövőben
a heteró fehérek lesznek kisebbségben,
és jönnek majd a seggfejek, hogy: „Szia, viccet írok
egy heteró fehér pasiról, és azt mondtam, hogy bowlingozik. Ez oké?
Szoktatok bowlingozni, ugye? Nem sértő?
Ironikusan hallgatja Limp Bizkitet, oké?
Ez irónia. Ironikusan mondom.”
Basszus, ez az elmúlt hat év durva volt.
Teljesen bepánikoltam 2016-ban és az azt követő években.
„Mi a fene folyik itt? Istenem, Ez Amerika vége?”
De tudjátok, mit?
Nem volt. Persze, most rossz a helyzet,
de minden, ami most történik, okkal történik.
Tudjátok, mi volt 2016?
A boomerek utolsó dührohama.
Ennyi.
A boomerek
utolsó dührohama.
Valahányszor egy generáció megöregszik,
pánikba esnek, mert a halál félelmetes.
Ezért egy szarházit tesznek a Fehér Házba, mielőtt elmennek.
Nem először volt ilyen. A legnagyobb generáció…
A legnagyobb generáció, te jó ég, megküzdöttek a nácikkal,
megmentették a világot a zsarnokoktól, visszajöttek, kertvárost építettek,
felnevelték a boomereket, aztán megöregedtek.
Megőszültek, már a farok se volt a régi.
Aranyér és méheltávolítás.
Pánikba estek. A '70-es évek végét írtuk.
Punkzene, nem értettek semmit. „Tegyétek a cowboy-színészt a Fehér Házba!
Basszátok meg!
Én itt voltam, az istenit!”
Aztán felnőttek a boomerek. Gondoljatok bele!
Ők álltak a szex, a rock and roll és a lázadás élén.
Az övéké volt a fiatalság, aztán kurvára megöregedtek.
Megőszültek, már a farok se volt a régi.
Aranyér és méheltávolítás.
A rohadt X és Z generáció rajtuk röhög a Twitteren meg a TikTokon.
Nem értik a sok hip-hop zenét.
„Istenem, mindjárt feldobom a talpam! Mi a fasz folyik itt?
Tegyétek a rasszista műsorvezetőt a Fehér Házba! Basszátok meg!
Én itt voltam!”
Én X generációs vagyok. Nos…
a mi dührohamunk nagyon nem lesz szép látvány.
Amikor mi öregszünk meg, és a farkunk már nem fog működni,
isten tudja, kit fogunk a Fehér Házba ültetni!
Szerintem vagy Eddie Vedder vagy Janeane Garofalo lesz az.
Nem tudom.
Nézzétek!
Én imádom őket.
De Janeane szörnyű elnök lenne.
A '90-es évek óta ismerem. Imádom őt. Ezt ő maga is megmondaná.
Janeane, jelentkezz elnöknek! „Még mit nem!”
Úristen, várjatok! Épp emiatt fog nyerni.
Pont így gondolkodik az X generáció. Ez kell nekünk!
Tökéletes!
„Komolyan mondom. Nem vállalom.” Igen, ezt keressük!
Lemondja majd a vitát. Nem fog kampányolni.
Még a saját beiktatásán sem fog megjelenni.
Igen, ez valami állati lesz!
Még jobban szeretem. A CNN-en a képernyő alján lesz egy kis szöveg:
„Az elnök már 312 napja nem jelent meg.”
Valami kávézóban összefutunk majd. „Mondtam, hogy nem indulok.”
Aztán meghalunk,
és már nem tudjuk meg, hogy a Z generáció kit tesz a Fehér Házba.
Logan Paul elnök.
Nem… Figyeljetek! Nem tudom.
Joe Rogan elnök.
Szerintem… Hallgassatok meg!
Joe-t is a '90-es évek óta ismerem.
Egy kedves fickó,
akivel elszaladt a ló. Tudjátok, miért?
Mert valaki adott neki százmillió dollárt.
Ez bárkit… De ő jobban kezeli a dolgot, mint én tenném.
Ha lenne egy podcastom a kötögetésről, baszki,
és valaki adna százmilliót, megbasznám a fonalat a podcastomon!
Joe meg így: „Pattonnak elborult az agya. Jézusom!”
Megöregedni nem rossz, ha nem veszed a szívedre.
Ez a kulcsa a dolognak.
Tegyél úgy, mintha te lennél Jeff Goldblum A légyben!
Mintha le lennél döbbenve ettől a sok szartól.
Vegyél egy bőrkötésű füzetet, és jegyzetelj benne késő este…
„A fingomnak régi könyv szaga van.
Pedig nem eszem régi könyveket.
Ez további vizsgálatot igényel.
17. nap. Több időbe telik abbahagyni a pisilést,
mint maga a pisilés.”
Mindannyiunkért eljön.
Az utolsó történetem egy másik idegösszeomlásról fog szólni.
Az egész… Minden szétesik. De tudjátok, mit?
A 21. században élünk, szóval nincs baj. Ezt sose felejtsétek el!
Tavaly novemberben elvégeztek rajtam
egy kisebb műtétet.
Elmesélem a történetet. Virágnyelvet fogok hozzá használni,
hogy ne legyen túl durva, mert amúgy az.
Volt egy kisebb műtétem. Az a fajta műtét…
Fogalmazzunk úgy,
hogy olyan korombeli férfiaknak van ilyen, akik sokat ülnek.
Megvan az utalás?
Aggódtam. Tombolt a covid. Mi van, ha elkapok valamit?
De elfelejtettem, hogy a 21. században élek.
Ez rengeteg előnnyel jár.
A műtét napján megrendeltem egy autót a telefonommal.
Megjött a kocsi. Mindketten maszkot viseltünk.
Az autó tiszta volt, elvitt a kórházba.
Jött az orvos, és elmagyarázta a tisztasági protokolljukat.
„Ez egy rutinműtét.
Mindössze egy órát vesz igénybe.
Már ma hazamehet.”
Elaltatott. Egy órával később felébredtem, minden oké.
„Minden rendben.
Tessék, pár forradalmi fájdalomcsillapító, ami segít majd.
Semmit nem fog érezni.
Most pedig rendeljen egy taxit a telefonján!
Mivel a 21. században él.”
Így is tettem, és a kocsi hazavitt.
Aztán amikor hazaértem, lehívtam a levegőből egy készülékre filmeket,
könyveket, sorozatokat, zenét, amivel elfoglalhatom magam,
amíg gyógyulok.
Huszonegyedik század!
Amikor eljöttem,
az orvos azt mondta:
„Van egy bizonyos testi funkció,
amit mindennap szokott csinálni.
A következő napokban
nem fogja csinálni.
Aztán úgy három-négy nap múlva
hirtelen
meg fogja tenni.
De amikor először megteszi,
az nem lesz szép látvány.
Nincs ebben szégyen.
Ez így lesz, ez a gyógyulás része.
Gyógyuljon békében!”
Hazamentem.
Az első nap filmeket néztem, olvastam az iPademen.
Majd lefeküdtem. Nem történt semmi.
Másnap filmnézés, könyvolvasás az iPademen, alvás.
Semmi.
Harmadik nap,
filmnézés, könyvolvasás az iPademen,
alvás.
Hajnali fél négy.
Megtörtént.
De felébredtem, miközben történt. Éreztem, hogy jön.
Fél másodperccel előtte jártam.
„Úristen, mégsem lesz káosz!” Kiugrottam az ágyból.
Minden rendben. Átjutottam a hálószobán.
Beértem a fürdőszobába. Három méterre voltam a vécétől.
Sikerülni fog!
Bumm! Nem.
Sikerült levennem az alsógatyámat és a nadrágomat.
Amivel csak rontottam a helyzeten,
mert így…
a makulátlan, fehér csempés fürdőszobánk
felvette
az őszi jelmezét. Ehhez mit szóltok?
Igen.
Boldog hálaadást!
Így aztán
az járt a fejemben:
„Két választásom van. Vagy letusolok, és megkockáztatom,
hogy a feleségem szemtanúja lesz a katasztrófának, amit nem érdemel.”
A második opciónál maradtam.
Először mindent feltakarítottam. Hoztam törülközőket.
Mindent feltakarítottam egy nagy, undi kupacba.
Minden ruhámat le kellett vennem,
még a felsőmet is. Tönkretettem a felsőmet.
Fizika.
Szóval…
fogtam a kupacot,
ezen a ponton meztelen voltam.
Lementem a konyhába ezzel a kupac borzalommal,
kivettem a zacskót a szemetesből, beletettem a zacskóba.
Majd ekkor, hajnali négykor
ki kellett sétálnom a kocsifelhajtóm végéig.
Ahol a kukák vannak.
Felhajtottam, és beledobtam.
Aztán csak álltam ott.
Meztelenül,
hajnali négykor.
És ekkor
felnéztem a holdra.
Pár órája még
a 21. században voltam,
csúcstechnológiával, gyógyszerekkel, közlekedéssel.
És mindössze pár órával később
kiderült,
hogy csak egy meztelen majom vagyok.
A meztelen,
szarral beborított majom,
ami mindnyájunkban lakik.
Egy pillanatra elöntött a béke érzése,
mert olyan szörnyű volt,
hogy azt gondoltam, hogy abban a pillanatban
a lehető legtávolabb álltam a 21. századtól.
Akkor közelebb álltam a neandervölgyi ősemberekhez.
Ez valahogy átmosta a lelkemet
Ez az érzés úgy tíz másodpercig tartott.
Aztán jutott eszembe, hogy az összes szomszédomnak be van kamerázva a háza.
Szóval a karácsonyi lap már adott volt.
Köszönöm szépen, Denver!
Köszönöm!
Köszönöm mindenkinek!
Köszönöm!
A feliratot fordította: Somogyi Julianna