Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Hallå!
Denver!
Men Gud!
Hallå. Tack.
Tack.
Tack så mycket.
Åh, Gud!
Jajamän!
Tack så mycket för att ni kom hit ikväll.
Så, jag bröt foten.
Japp.
Det var så jag startade året. Jag bröt foten.
Det krävdes två… Det hände i två delar.
Del två var att jag halkade på trottoarkanten,
och jag landade fel. Det var del två.
Den första och viktigaste delen var att jag fyllde 53.
Det är den avgörande delen.
När du passerar 50 år,
blir allting dödligt.
När jag var i tjugoårsåldern kunde jag gå in i propellrar
och smörja på bakteriedödande.
Det var okej.
Och nu imploderar min ryggrad om en kotte landar nära mig.
Bara sådär.
Jag bröt foten och dagen efter…
Jag kommer att droppa ett namn.
Min vän Glenn Howerton,
som är nästan 50, men för skämtets skull är han över 50.
Hörni, jag behövde… Vem bryr sig om logik.
Han bröt sitt nyckelben.
Så jag ringde honom för att ge honom lite solidaritet och stöd:
"Du, jag bröt min fot." "Vad hände?" Jag tänkte att,
"Han sträckte sig säkert efter en påse chips fel,
och hans nyckelben knäcktes eller något."
Han sade: "Jag åkte snowboard och landade fel efter ett trick."
Okej.
Far åt helvete.
Du behöver inte anstränga dig. När du väl kommer upp i ålder,
så behöver du inte… Jag tror inte att det var så.
Jag tror han ljuger. Jag tror att någon smällde igen en dörr nära honom
och så ramlade nyckelbenet ner i hans skinka.
Och så sade han till sin fru:
"Tejpa fast mig i en snowboard och knuffa ner mig i en svår backe, tack."
"Ge mig lite värdighet."
Jag droppar ett namn till.
Tony Hawk. En månad efter att jag bröt foten,
så bröt han sin
lårbenshals i två bitar.
Pang!
Misslyckat vertikalhopp.
Var i sin lagerlokal, gjorde ett vertikalhopp. Landade. Bröt benet.
Skickade en bild på sin röntgen.
Han sade: "Ser ut som vi är i samma båt." Jag sade:
"Nej, fan heller."
Du
gjorde en Jackie Chan och blev ännu coolare.
Han hittade en helt ny nivå av cool.
Jag halkade på en rännsten som en faster som såg en fågel.
Det är så jag sänktes.
Jag sänktes på det mest genanta sättet det går.
En konstig sak hände, för när det hände
så var jag fortfarande i min 23-åriga förnekelse:
"Jag stukade bara foten. Jag kör hem." Jag jobbade.
"Jag kör hem bara."
På vägen börjar det göra mer ont. "Det här kan vara allvarligt."
Jag kommer hem. Jag kommer knappt ur bilen nu.
Och jag haltar över gatan mot huset.
Det gör riktigt ont och då stannar en bil.
Två kvinnor sitter i.
Föraren vevar ner rutan och säger:
"Är du okej?"
Jag säger: "Jag stukade foten. Jag bor här. Jag är på väg in,
ska lägga den på is." Då, och det här hemsöker mig,
sade hon: "Ge inte upp, bara."
Och det… Vänta.
Va? Jösses!
Var det den minen jag hade?
Hur såg jag… Tänkte hon: "Han ska ta livet av sig. Stanna."
"Du, ge inte upp."
"Lyssna på den här Peter Gabriel- och Kate Bush-låten."
"Lyssna på det här."
Kanske är det bara så mitt ansikte är efter nedstängningen och pandemin.
Det är så det ser ut permanent
för jag hanterade inte nedstängningen väl alls.
Jag utförde den uselt. Jag planerade den strålande.
Jag planerade en otrolig resa. Minns ni när stängningen hände?
Vi skulle stanna hemma, och vi hade minnet
av alla gånger vi sagt:
"Om jag bara hade en månad ledigt, så skulle jag skärpa mig."
"Jag hade kunnat… Jag behöver bara en månad ledigt."
Jag hade storartade planer.
Jag utförde dem så dåligt det går.
Gud, vilken lista jag hade.
Listan vi alla gjorde. Gjorde ni samma? Ja, det gjorde ni.
Alla böcker ni skulle läsa. Alla saker ni skulle lära er.
Vi såg så mycket fram emot att jobba på oss själva.
Om jag faktiskt hade följt listan som jag gjorde,
hade det varit en annan man som stått framför er nu.
Han hade vägt mindre.
Han hade talat Italienska.
När ni kom in,
så hade det funnits hembakta bakelser med hallon och mandel
på allas stolar.
Jag hade malt mjölet för hand i morse.
Ni hade ätit dem från origami-tallrikar.
När ni var klara,
så hade ni slängt tallrikarna och de hade hoppat upp som grodor.
Så många planer jag hade!
Jag gjorde inget av det.
Jag åt Doritos till frukost,
och jag såg Deadwood två gånger hela vägen igenom.
Såg den.
Såg klart.
Tillbaka till början.
Tryckte på play.
Det var allt jag gjorde.
Och jag blev knäppare än en lada full med clownkönshår.
Det blev jag
under nedstängningen.
Och lyssna, när jag…
när jag säger:
"knäppare än en lada full av clownkönshår,"
Så skambelägger jag inte nån kink. Jag dömer inte.
Clowner har rätt till ett varierande, experimentellt
och äventyrligt sexliv.
Det jag säger är att källan till det knäppa är inte clownkönshåret.
Det är att ha tanken och sedan genomföra den.
"Jag ska fylla den här ladan…
med könshår…" Jag vill bara förtydliga det.
Det är källan till det knäppa.
Ladan fylld med könshår är inte det knäppa.
Det var akten av att fylla ladan…
Lyssna, om du…
Om du bara fyllde en lada med könshår, så har du redan kryssat i knäpprutan.
Men den personen sade: "Jag sätter upp hinder för mig.
Jag ska bara
samla könshår från…"
Och det finns inget sätt att veta. Clownkönshår är inte speciella.
De är inte bjärt orange. De är inte regnbågsfärgade. Kolla.
Vissa är, men de är… Många är… Lyssna.
Det finns…
Det finns många icke-clownkönshår som är orange
och regnbågsfärgade.
Det är inte det jag säger. Det jag säger är
att det går inte
att… Okej, det är det här jag säger.
Vänta. Fan.
Okej.
Om du…
okej, om du går runt,
och där är en lada, och du öppnar dörrarna,
där är en vägg av hår,
och du säger: "Det är uppenbarligen en galning på landet."
Om någon sade:
"Det där är bara clownkönshår." Då hade du sagt: "Vi måste ringa hemvärnet."
Vänta lite. Va?
Det går inte att bevisa.
Fast vänta, såhär kan man göra,
varje gång man samlade,
inte…
Inte en klump,
det är vidrigt.
Inte en klump… Nej.
Klump är vidrigt.
Tova? Nej.
Tova är för allmoge.
Det är något annat…
Om Cracker Barrel öppnar BDSM-butik,
så skulle de kalla den Könshårstovan. Det är vad den skulle heta.
Du skulle gå ner till…
Den sitter ihop med Cracker Barrel. Du går in,
äter en trevlig frukost, och sedan: "Vänta, jag ska in på Könshårstovan."
"Ta du notan, så ses vi därute."
Könshårs…
Könshårstova.
Vi har bröstvårtsklämmor och glidmedel med doft.
Vi har
piskor och paddlar och dildos. Oj oj!
Och ett torn av analpluggar som når till himlen.
Säg att könshårsgrisen Petunia skickade dig.
Nöff. Okej.
En handfull av clownkönshår.
Det är inte könat.
Varje gång du samlar en handfull clownkönshår
tar du en Polaroid.
Du har en Polaroid, så du är på knä.
Du samlar könshåret. Du har din påse.
Det måste vara fullängd. Hela clownen måste med.
Han eller hon måste ha sin peruk, sitt smink…
Och hålla dagens tidning,
så man vet.
Sen tar du en hålslagare, gör ett hål genom bilden,
tar ett band, trär det igenom hålet,
knyter fast andra änden i påsen med könshår,
slänger in den i ladan…
Varje handfull är räknad.
Sådär ja. Och det är så du…
Nej, fan. Nej, det går inte.
Vet ni varför?
Det funkar inte för sedan kan någon säga,
"Rent tekniskt fyllde du inte ladan med könshår för
bandet i Polaroiden tog upp…"
Nej, det måste finnas total självsäkerhet hos talaren
och total tillit hos lyssnaren.
När du sa att jag trodd… Det här är vad som händer nu.
Vi börjar föreställningen.
Vi åker på en resa i en timme.
Jag öppnade ganska starkt. Tror jag.
Jag tror att ni litar på mig, men vet ni? Ni borde inte helt…
Nej. Inte än.
För att vad ni har… Lyssna. Det jag har gjort, komiskt,
och kreativt, är att jag har öppnat ladan.
Och där är en vägg av könshår.
Den är imponerande, men ni gör rätt i att säga: "Vet ni?
Jag slår vad om att den där väggen är en halv tum tjock.
Där är en plywood-skiva bakom och resten av ladan är tom.
Jag har blivit lurad förr…" Ni gör rätt i att tänka så. Det är vad jag gör.
Som komiker, bjuder jag in er…
Jag menar att jag vill att ni springer så fort ni kan
in i väggen av könshår,
och sedan vill jag att ni kämpar er fram,
bara kämpar er fram till baksidan
tills ni är omslutna av könshår.
Vet ni vad jag menar? Längst bak. Och när er hand träffar väggen,
så tänker ni: "Jag har träffat en hederns man." Det kommer ni tänka.
Det är vad jag vill för oss alla.
Inte för mig, inte dig. För oss alla.
Det vill jag.
Det är sådant jag skrev under nedstängningen.
Jag kunde vara vaken i åtta dagar i sträck…
Fem på morgonen,
den jävla Polaroid-grejen funkar inte ens!
Förbannat!
Jag köpte en trampolin.
Inte en stor till trädgården, en sådan liten träningssak.
Japp. En liten minitrampolin.
Den kallas återstudsaren. Strålande.
Du hoppar upp och ner på den och får igång lymfsystemet.
"Nu kör vi. Ut, in. Framåt, bakåt. Åka skidor."
Bra träning.
Skaffade den i början av pandemin.
Jag ska hålla mig i trim. Jag har min nya trampolin.
Den kom ny i lådan utan ett dammkorn på den.
Jag var så uppspelt. Jag kände hur uppspelt återstudsaren var.
Han bara: "Jag ska göra en skillnad här."
"Jag hör hemma här. Jag ska göra bra förändringar."
Jag sade: "Det stämmer, lille du. Ska vi gå in?"
"Vill du till gymmet?" Ja, vi har ett gym i huset.
Ett rum med en träningsmaskin. Det är ett gym.
Jag tar in honom. Åh, vad han är exalterad.
Jag sätter ner honom. "Vi ses imorgon, lille du." Han säger: "Japp."
Vi tittade båda bort
mot maskinen.
Mot väggen.
Det hängde kläder på den.
Täckt av damm.
Och jag kände hur återstudsarens hjärta brast.
Jag kände smärtan… Vet ni hur det kändes?
Som nybörjaren som precis kommit från polisskolan.
Han bara: "Ge mig det värsta området i stan. Jag rensar upp det!
Jag har nytänkande tekniker med samhällsarbete.
Jag ska göra skillnad."
Han dyker upp första dagen med en termos grönt te,
proteinrik lunch, så taggad.
Tittar bort mot hörnet: "Vem sitter där?"
Den gamle mordutredaren.
Med åtta kulhål i sig.
Elva stomipåsar.
Han röker morgonens sjunde cigg.
Det är träningsmaskinen.
Han tittar på gröngölingen.
"Du lär dig, grabben.
Tror du inte jag hade drömmar när jag kom hit?
Jag var det nya bästa!
Du kan se film på mig, serier, bergsprogram, ja, allt!
Jodå, jag skulle fixa det här huset med fetton.
Den där snubben som lämnade dig, han var på mig dag ett.
Med söta träningskläder.
Och en iPhone. Han hade laddat ner podcasts på den.
En tänkare!
Han hoppar upp och stretchar de små feta låren,
pumpar dem upp och ner.
Trodde han skulle orka allt.
Han orkade inte förbi den första reklamen.
Hoppade av mig.
Gick och läste sina sms på toa.
Kom aldrig tillbaka.
Han kommer att vara här imorgon. I sina små träningskläder.
Han sätter förmodligen på en spellista på sin iPhone.
Japp.
Han är i 50-årsåldern. Jag slår vad om att allt är New Wave från 80-talet.
Det är så han ska bli smal. Nostalgi.
Han hoppar på dig
och börjar studsa som en apa hög på socker.
Vad kommer vara den första låten? Det kan jag säga.
Go-Gos med 'Our Lips are Sealed.'
Det blir första låten.
Du blir exalterad. 'Han kommer att köra hela timmen'!
Han orkar inte förbi bryggan.
Stunden Jane Weaver sjunger 'Hush my darling,'
så hoppar han av dig. Han läser sina sms på toa.
Han kommer inte tillbaka.
Släck all glädje inom dig, så kommer inget att göra dig illa igen."
Jag beskrev just den sorgligaste Pixar-filmen
i hela…
Om de gör en film med Safdie-bröderna,
så måste det vara deras film.
Harvey Keitel är träningsmaskinen.
Timothée Chalamet är återstudsaren.
Och Frances McDormand är den pösiga pilatesbollen.
Jag miste förståndet under nedstängningen.
Jag nådde botten, psykologiskt,
samma dag som min fru och min dotter. Vi nådde alla botten
samtidigt. Det var en vardag.
Vi var alla i huset, höll oss inne.
Som man skulle.
Inte sprida det.
Min dotter är i köket och plötsligt säger hon:
"Det är en skum snubbe i vår trädgård."
Vad fan? Jag springer ut, "Va?"
Tittar ut, "Jag ser ingen. Du såg någon?"
Hon sa: "En skum snubbe gick precis över trädgården
och gick runt därbak. Han är där nu.
Jag bara: "Jävlar!"
Vi har kameror över hela tomten.
Jag har en app på telefonen där man kan se vad kamerorna ser.
Jag väntar på den. Jag ska gå ut och konfrontera honom.
Vad har jag med att göra?
Jag vet inte vad det är.
Det kan vara en hippie som vill spela hacky-sack.
"Jag kan spela med dig."
Eller en naken galning med ett svärd och kyckling på sin kuk.
Jag vet inte vad som är där. Jag vill bara vara redo.
Men kamerorna laddar inte och jag väntar. Förbannat.
Och min fru
knuffar oss åt sidan,
säger ingenting
och går över gräsmattan.
Hon har en vit sommarklänning som fladdrar i vinden, barfota.
Och hon håller ett rosa slagträ i aluminium.
Och hon utstrålar en seriös Manson-brud-energi.
Kolla den där heta hippietjejen som jag vill knulla och bli mördad av.
Jajamän.
Så,
hon…
Det tar en sekund innan jag inser vad hon gör, och så stampar jag efter,
i sandaler och cargobyxor, men hon är runt hörnet,
och skriker redan på den där killen.
Innan jag hinner runt hörnet hör jag:
"Vem fan är du? Försvinn från min trädgård!
Jag ska spöa dig."
Så…
Jag…
Jag rundade hörnet.
Hon är i kampställning.
Som Uma i Kill Bill,
hon är redo.
Killen hon skriker på,
var lite sliten, såg inte galen eller hemlös ut,
har en mobil,
och såg bara lite udda ut, och hon skriker på honom.
"Vad fan gör du här?"
Nu pausar jag historien
för att säga vad situationen var.
Det var något fel på vår luftkonditionering.
Jag ringde vår byggfirma,
och sa: "Kan ni skicka någon till huset för att laga AC:n?"
Utan att berätta det,
skickade han den här killen till huset med vår adress och kod.
Så, ja, ett stort missförstånd.
Min fru skriker på honom och hon är bara…
en flammande valkyria,
som skriker för full hals på killen: "Vem fan är du?"
Om man ska kritisera honom,
när det står en vildögd valkyria
som håller en vaginafärgad metallbit,
och hotar att döda dig,
svara med korta, tydliga meningar.
Den här killen,
han säger saker som: "Vem är vi egentligen, du vet? Typ…
Var dag var… hjulet i himlen…"
Åh, förbannat.
Nu har hon båda händerna på slagträet. Hon ska svinga mot honom,
då tittar han på mig och när han gör det,
då blir han rädd.
Han försöker: "Jag heter Michael.
Er kille Steve skickade mig för att…"
Och min fru bara: "Åh, Gud förlåt, han sade inget till oss.
Jag ska ringa honom direkt.
Det här började inte bra. Vad sägs om att du åker…"
Han åkte gladligen.
Jag är säker på att han körde hem och sade: "Men Gud, den stackaren.
Sexet är säkert bra, men…"
Ni hör detta och tänker: "Inte så manligt av dig.
Du lät din fru… Vem vet vad som kunde hänt!"
Jag hävdar motsatsen.
Jag menar att vår tajming och placering
gjorde oss mer effektiva att avskräcka inkräktare.
Minns hur han aldrig blev rädd när hon skrek på honom?
Han bara fortsatte: "Jag…"
Vet ni varför? Han kunde inte hantera vad han såg.
Vacker valkyria, vaginafärgad metall och skrikande. Alldeles för mycket.
Kunde inte ta in det.
Och igen, energin hon utstrålande var
sexragata från rymden på väg att mörda dig.
Kan inte ta in det.
Vet ni vad han kunde ta in?
Mig.
Stående två meter bakom henne, för att energin jag utstrålade var:
"Jag kan inte göra något när hon blir såhär.
Jag försökte lägga in henne på dårhuset.
Då skulle hon bränna ner huset.
Hon har dödat många budbilsförare från Amazon.
Jag kan inte gräva fler hål i öknen. Snälla spring!"
Jag poserar lite för stillbilderna på Netflix.
Tänk om jag… Tänk om…
Tänk om jag använder… Såhär gör jag. Kolla.
Okej. Det där…
Det där ska inte vara med, men om ni ser på Netflix,
och ser "nästa," så tänker ni: "Vi kollar på en minut av det,
vad fan är det för något?"
Jag är vaccinerad och boostad.
Japp. Tack. Det borde inte…
Tack. Men…
Det… Kolla.
Tack. Det är sorgligt att det får applåder.
Är det inte?
Man får applåder för att ta hand om ens basala hälsa?
Det är som: "Hörni, jag torkar mig efter att jag skiter. Tack." Nej.
Hörni.
Nej.
Jag är ingen hjälte.
Det är skogshuggarna som fäller träden…
De andra hjältarna.
Jag antar att det finns en skogshuggare här.
Eller en entusiastisk torkare.
Jag fick min spruta precis när den kom ut.
Direkt. Jag hoppade inte förbi i kön. Jag använd inte mitt privilegium.
Jag agerade på insiderinformation
och det känns inte bra. Såhär gjorde jag.
Precis när det kom ut,
en vän som bor i Riverside,
han ringer och säger: "Jag vet inte om jag ska säga det här, men
där jag bor röstar folk bara på Donald Trump. Ingen tar vaccinet.
Det sitter en kvinna på vårdcentralen.
Hon frågar alla som kommer in. Ingen vill ha.
De slänger lådvis av det.
Om du kör ut hit så får du en spruta.
Boka inte ens en tid." Så jag körde ut dit.
Jag går in. En kvinna sitter där.
Jag sade: "Ursäkta. Jag vill ha vaccinet."
Hon sade: "Vill du?"
Hon hade läst ut alla sina Tolkien-romaner.
"Okej, jag ska förbereda. Stå där borta."
Min vän hade rätt, alla som kom in medan jag väntade:
"Vill ni ha vaccinet?" "Nej, tack."
En kille gav henne ett:
"Eh… Nej, tack."
Som att: "Bra försök, djupa staten.
Jag ska försöka hålla mig fri från spårsändare tills vidare.
Vänta. Ja, jag är på vårdcentralen igen.
Det försökte spåra… Vänta, jag tappar dig.
Där är du. Nej, jag är helt ospårbar.
Precis. Jag ringer sedan."
Fick min spruta. Fick nästa, och sedan två till. Jag mår bra.
Under 1955,
kom poliovaccinet ut. 1955.
Vi var två år
innan satelliter.
Det fanns inga satelliter!
USA hade inte kunnat vara mer bakåt, rasistiskt,
homofobiskt, sexistiskt,
och de icke satellithavande, rasistiska idioterna
ställde sig i kö och fick sina jävla vaccinationer!
Vad fan!
Ge mig sprutan. Jag kan inte vakta dryckesfontäner från en rullstol.
Jag kan inte spöa fjollor inuti en järnlunga! Ge mig vetenskap!
Är jag en grottmänniska?
Nu
är det år 2022,
vilket inte låter som ett riktigt år. Eller hur?
Låter det inte påhittat?
Som att man ser en billig science fiction-film: "År 2022…"
"Ni slänger bara ihop några siffror. Jösses, vem skrev den här skiten?"
Det är 2022.
Vi har robotar på Mars.
De skickar TikTok-videor till oss.
Halva landet bara: "Den där nålen har häxgift i sig.
Jag säger då det. Ni ger inte mig något häxgift.
Håll eran trollkonst ifrån mig.
Jag ska se videon
som roboten på Mars skickat till världshjärnan i min ficka.
Men håll all vetenskap borta från mig."
Om den attityden fanns 1955,
så hade staten gjort en informationsfilm,
med en tecknad figur, som en spruta som dansar, ni vet.
"Vem måste jag suga av för att bota polio?"
Ja.
Just det, sprutan. Berätta om dina fördelar.
"Mina fördelar? Dina ben fungerar. Vad sägs om det?
Era medeltida dumskallar."
Det är en annorlunda värld nu.
Är det inte?
Kryssningsfartyg? Ni kommer inte att se dem igen. Säg hej då.
Våra barnbarn kommer inte veta vad en buffé är.
Covid ändrade allt.
Till att börja med är alla kryssningar bokade till 2026.
Folk kan inte vänta på att borda pestpråmen
och segla på det öppna havet.
Låt mig dö nära en vattenrutschkana!
Bufféer kommer att återvända
och då som en konstig antiliberal hämndaktion.
Alla kommer att ha en agenda.
"Kom ner till kapten Covids alfahanne-buffé!
Är du en vänstervriden sojapojke
som behöver ett nysskydd över din musselsoppa,
eller kan du knulla din fru? Kom då ner hit
till kapten Covids…
Bevisa att du inte är vaccinerad,
så får du en gratis tallrik rumstempererade musslor.
Det stämmer."
Jag lyssnade på 70-talsradio på kanal sju på väg hit.
På min XM Sirius-satellitradio.
Gillar du 70-talsmusik? Slå på sjuan.
All 70-talsmusik du vill, 70-talet på sjuan.
Gillar du 80-talsmusik? Slå på kanal åtta.
80-talet på åttan.
Gillar du 90-talsmusik, så varför inte slå på kanal nio?
Gillar du 40-talsmusik?
Ja, då slår du inte på fyran.
Det brukade man, 40-talet på fyran.
Nu, kanal 71.
40-talsknutpunkten.
Gillar du 50-talsmusik? Det är kanal 72.
50-talsguld.
Gillar du 60-talsmusik?
Sjuttiotre, 60-talsguld.
Varför flyttades de tre kanalerna
till ytterkanterna
av XM Sirius-universumet?
Jag ska berätta varför.
Deras lyssnare är döende.
40-, 50-, 60-tal.
De lyssnarna faller som…
40-talskanalen har fem lyssnare kvar.
Tre andra världskrigsveteraner och ett par hipsters.
Det är allt.
Det är allt som finns.
"Vet ni vem som är punk? Artie Shaw." Försvinn.
Vi kan skratta åt det, men, under vår livstid,
så kommer 70-, 80- och 90-talet att åka upp på kanalerna.
Det är så man kan se hur generationerna dör ut,
genom var de placerar stationerna.
70-, 80- och 90-talet blir lätt.
När det sker hoppas jag,
att de lägger ner lite tid och åtanke på namnen
såsom de gjorde för 40-talsstationen.
40-talsknutpunkten, tågstation, suggestivt.
Jag fattar. Man får en bild. Sen gav de bara upp.
50-talsguld, 60… Va?
Varför inte "Pudelkjolar och milkshakes"?
Varför inte "Patchouliolja och kärlekspärlor," Eller något?
Ge 70-talsstationen ett namn som passar decenniet.
Som: "Din mor och jag separerar-radio."
Vad sägs om det? Det är bra.
Visst.
Ja.
"Gigantiska ljus överallt av nån anledning-låtar."
80-talet kan vara, "Filofax-låtar."
Och 90-talet kan bara vara…
Jag vet inte…
Det var Abra Moores "Four Leaf Clover" på…
Hej. Bor damen i Denver?
-Jag bor i Colorado Springs. -Du bor i Colorado springs?
Trevligt. Tack för att du körde hit.
Okej, vad gör… Bra att vi löste det. Det var inte ett problem.
Tack och lov. Killar, det var inte ett problem.
Jobbar du i Colorado Springs?
-Vad gör du? -Jag är läkare.
Du är läkare. Gud, ett snille. Okej.
Inom vad för område?
Jag är en barnneurolog.
Barnneurolog.
Men Gud!
Du bara…
Du tjänar samhället. Du hjälper barn.
Du har ett positivt jobb, som du tycker om att göra.
Det här är döden för humor. Jag måste sluta prata med dig.
Det finns inget här.
Jag måste prata med någon som gör metamfetamin.
Det här är…
"Jag hjälper barn leva."
Okej.
Fan.
Är du med henne? Är ni ihop? Är det här maken?
-Maken. -Maken. Vad gör du, herrn?
-Jag är jurist. -Du är jurist?
Äntligen.
Lite ondska.
Om det är något slags positivt samhällsarbete,
så kommer jag… Vad för slags juridik jobbar du med, herrn?
Jag åtalar ungdomssexualförbrytare.
Du åtalar ungdomssexualförbrytare.
Så…
När du säger ungdomssexualförbrytare,
menar du då folk som utfört sexualbrott mot ungdomar,
eller ungdomar som är förbrytare?
Ungdomar som är förbrytare.
Måste vara tydlig med formuleringen.
Och när du säger… Vad händer när de får…
Vad är det här? Jag måste…
Att jag satt ner dög för ett skratt.
Jag ska inte göra det resten av showen.
Vad håller jag på med?
Du åtalar ungdomssexualförbrytare.
Okej.
Och du är en barnneurolog.
Så om ett barns hjärna inte fungerar som den ska, så fixar du den.
Och de du inte kan fixa, burar han in.
Är det så ni…
Där har vi det.
Där är nästa Marvel-grupp.
Så…
Det var gulligt och mörkt samtidigt.
Det är ovanligt.
Det är som en goth-tjej som håller en kattunge.
Och du? Bor du här i Denver? Du gör det? Vad gör du i Denver?
Jag jobbar i bar, och jag är student.
Du jobbar i en bar och är student.
Det är en Tom Hanks-film från 80-talet.
Så,
vad studerar du nu?
Cybersäkerhet.
På dagen patrullerar han på internet.
Nattetid är det Slippery Nipple-shots till sekreterare, eller hur?
Så du är en bartender och du vill efter hand jobba inom
cybersäkerhet, såklart?
-Ja. -Och barjobbet betalar räkningarna.
Och utbildningen.
Vad är det läskigaste du har lärt dig än så länge
inom cybersäkerhet? Hur nära är en stor hackerattack
där bankomaterna slutar fungera,
och vår porrsökningshistorik hamnar på nätet? När händer det?
-I stort sett inget är privat. -Inget är privat.
Det vet vi vid det här laget. Det är inte…
Oh, har du någonsin… När du växte upp,
fanns det något rövhål som mobbade dig, som var hemsk,
och nu när du lär dig cybersäkerhet,
så kan du gräva i den personens liv,
och bara förgöra det om du ville?
Har den lockelsen någonsin dykt upp i huvudet?
-Ganska ofta. -Åh!
Har du gjort sökningar på gamla mobbares namn och sådant?
Jag har valt att låta bli.
Du har valt att låta bli.
Det var ett juristsvar. Märkte du det?
Jösses.
Är det här din fru eller flickvän?
-Ja. -Vilket?
-Flickvän. -Flickvän!
Och vad gör du?
-Jag är en utbildare. -Du är utbildare.
Och vad… Tack.
Wow.
Inom vilka områden utbildar du?
Jag hjälper skolelever få tillgång till gratis college.
Du hjälper elever få tillgång till gratis college.
Coolt.
Hjälper tatueringarna att bryta isen för att de tänker: "Hon är cool?
Hon är schysst."
-Det måste hjälpa. -Det gör det.
Kommer du in med tatueringarna synliga?
-Eller måste du ha långa ärmar? -Allt syns.
Allt syns, du sitter där…
Nu ordnar vi jävla college åt dig
medan du tittar på Gashlycrumb Tinies här.
Du är också nålad. Hur länge har ni dejtat?
-Tre år. -Fyra. Tre eller fyra år.
Tre eller fyra år.
Vilken cybersäkerhet…
Kom igen, folk.
Bor ni ihop?
Okej, trevligt!
Ska du inte… Hon ser fantastisk ut med…
Och så kan han fixa gratis kreditkort och allt.
Kom igen.
Det är en perfekt matchning. Gör det.
Kunde han inte använda cybersäkerhet för att ordna gratis college?
Ändra betygen, få in dem på Harvard.
Där har vi en grupp till.
Jag har två superhjältegrupper på rad ett.
Hejsan, herrn.
Shorts på första raden. Modigt.
Du är mycket självsäkrare än mig.
Bor du här i Denver?
-Ja. -Vad gör du i Denver?
Fast jag jobbar i Boulder.
Du jobbar i Boulder men bor i Denver.
Vad gör du i Boulder?
Jobbar i en mataffär.
Du jobbar i en mataffär.
Med den skäggväxten? Är de okej med det?
Jag ska inte fråga vilken affär.
-Det var udda. -Du kan nog gissa.
Förmodligen. Vänta. Vad är ditt exakta jobb i affären?
Butikschef.
Du är butikschef.
Över hela affären eller en avdelning?
Ja.
Ja, en del.
En del av den.
Spritavdelningen? Vilken del?
Du verkar överraskad av att höra dig säga att du jobbar i en affär.
Jag jobbar i en mataffär!
Vem är du här med? Är det där din vän?
Det är din vän, och var jobbar du?
-Jag jobbar hemifrån. -Hemifrån.
-Med försäljning. -Försäljare.
-Jag säljer glödlampor. -Du säljer lampor.
Frågar du mig? Du verkar som: "Jag säljer glöd…"
Du svarar på frågorna som om jag är en mordutredare. Du bara:
"Jag säljer glödlampor." Det är inte…
Du säljer glödlampor hemifrån.
Jag är en lampförsäljare.
Du är en lampförsäljare, så du stannar hemma.
Ringer du upp folk eller är du på internet med dem?
-På internet. -På nätet.
-Och du försöker sälja lampor. -Absolut.
Privatpersoner eller företag?
-Båda. -Båda, det är rätt udda.
Jag vet bara inte…
Får du ett Zoom-samtal med dem och säger: "Lite snabbt,
släck alla lampor.
Det är rätt kasst, va? Jag har lösningen."
Inte långt ifrån.
Det är jäkligt intressant.
Okej, ni två är underbara, och ni är inte en superhjältegrupp. Ledsen.
Jag vet inte vad fan ni är.
En kille jobbar i affär och vet knappt vad han gör där.
En annan gör Zoom-samtal och säljer glödlampor.
Jag tror att ni har en skum OnlyFans. Ni bara döljer det nu.
Du säljer inte glödlampor egentligen.
-Det är DC-universumet. -DC-universumet. Du din…
Jag kör nördgrejerna, min vän. Okej.
Våga inte!
Det var en rolig förstarad. Ge dem en applåd.
Tack. Wow.
Jag älskar flödet i det.
Doktor, jurist, cybersäkerhet, utbildare,
typ mat, glödlampor antar jag. Jag vet inte.
Perfekt rytm.
Vet ni vad som inte åldras väl? Woke.
Verkligen inte.
Jag är woke, tror jag.
Men vet ni? En dag är jag inte det längre,
och inte ni heller.
Var woke. Var öppensinnade. Klappa er bara inte på ryggen.
För det kommer du att få äta upp.
Alla som kritiseras nu för att inte vara woke, har varit det.
De hängde bara inte med.
Utvecklingen kommer alltid att köra över dig.
Jag är väldigt transpositiv, för samkönat äktenskap, för abort…
Nej.
Vad jag säger är
att det kommer att slå tillbaka på mig en dag.
Jag gör komedi när jag är 70 och råkar säga något
som jag inte kan hänga med i. Som:
"Folk borde inte knulla sina kloner."
"Buu!" Det kommer att bli någon skum…
Nej men, jag är transpositiv.
"Far åt helvete, klonhatare!"
Nej, jag är progressiv!
#stoppaklonhatet, sedan måste jag…
Jag gör det värre.
När jag växte upp runkade man inte provrör
och knullade det som kom ut! Förlåt om det gör mig till en skurk!
Buu!
Det är för övrigt så du vet att du tillhör en förtryckt minoritet,
eller en grupp som brukade få skit
och du vet att ni har lyckats,
när vita heteropersoner frågar om skämt är okej.
Det är då man vet… Transpersonerna bröt mark
när vita heteropersoner undrade: "Är det här okej?
Fungerar det här skämtet?"
Ni vet.
Men hursomhelst, det betyder att i framtiden
kommer de att vara minoriteten,
och då kommer någon här säga: "Jag har ett skämt
om en vit heterosnubbe och jag säger att han bowlar. Är det okej?
Ni bowlar, va? Det är inte kränkande?
Han lyssnar på Limp Bizkit, men ironiskt, okej?
Det är ironiskt. Jag gör det ironiskt."
Jösses, de senaste sex åren.
Jag hade sådan panik 2016 och alla år därefter,
"Vad fan pågår? Men Gud, går USA under?"
Men nu, vet ni vad?
Det gör det inte. Det är illa nu,
men allt som händer ska hända just nu.
Vet ni vad 2016 var?
Det var boomer-generationens sista raseriutbrott.
Det var vad det var.
Babyboomernas
sista raseriutbrott.
Varje gång en generation blir gammal,
får de panik för att döden är otäck och vidrig,
och så sätter de någon hemsk i Vita huset innan de drar.
Det har hänt förr. Soldatgenerationen…
Åh Gud, de slogs mot nazisterna,
räddade världen från tyranni, kom tillbaka, byggde förorterna,
uppfostrade babyboomers, sedan började de bli gamla.
Håret blev grått, kuken fungerade inte längre,
hemorrojder och hysterektomi.
De fick panik. Nu är det sent 70-tal.
Punkmusik, de förstår inte. "Nej, fan.
Sätt den gamle cowboy-skådespelaren i Vita huset.
Jag var här, så det så!"
Sedan växte babyboomers upp. Tänk på dem.
De var i spjutspetsen av sex, rock 'n' roll och uppror…
De ägde ungdomlighet och så blev de gamla.
Deras hår blev grått, och deras kukar slutade fungera,
hemorrojder och hysterektomi.
Generation X och Z driver med dem på Twitter och TikTok.
All den där hip-hoppen de inte förstår.
Nu säger de: "Åh Gud, jag är på väg att dö. Vad fan händer?
Sätt den där rasistiska programledaren i Vita huset.
Jag var här!"
Jag är Generation X.
Alltså,
vårt raseriutbrott kommer att bli bortom illa.
När vi börjar bli gamla, och våra kukar slutar fungera, håret blir…
Gud vet vem vi sätter i Vita huset.
Det blir antingen Eddie Vedder eller Janeane Garafolo.
Jag vet inte.
Kolla.
Jag älskar dem.
Janeane skulle bli en hemsk president.
Jag har känt henne sedan 90-talet. Jag älskar henne. Hon skulle säga det själv.
Du borde bli president. "Den skiten gör inte jag."
Vänta lite. Det är så hon skulle vinna.
Tänk på hur generation X tänker. Det är den attityden vi behöver.
Det är perfekt.
"Nej, jag menar allvar. Jag gör det inte." Ja, vi vet.
Hon skippar en debatt. Hon gör ingen kampanj.
Hon dyker inte upp till sin egen invigning.
Det blir kanonbra.
Vi älskar henne ännu mer. CNN har en räknare i botten på skärmen.
"Dag 312 av att presidenten inte dyker upp."
Det klipper till henne i ett café. "Jag ställde ju inte upp."
Och sedan dör vi
och vi är inte här för att se vem generation Z sätter där.
President Logan Paul.
Jag vet inte.
President Joe Rogan.
Han skulle… Lyssna.
Jag har känt Joe sedan 90-talet.
Han är en fin kille.
Han har tappat greppet. Vet ni varför?
För att någon gav honom hundra miljoner.
Det skulle driva vem som… Han hanterar det bättre än jag skulle.
Om jag hade en podcast om stickning
och någon gav mig hundra miljoner, så skulle jag knulla garn i min podcast!
Och Joe skulle säga: "Patton blev knäpp.
Jösses."
Åldras är inte illa om du inte tar det personligt.
Det är nyckeln.
Låtsas som om du är Jeff Goldblum i Flugan
och du ser all den här skumma skiten… "Oj då!"
Skaffa en läderbunden anteckningsbok. Gör anteckningar sent på kvällen.
Mina fisar luktar gamla böcker.
Men jag äter inte gamla böcker.
Det här kräver mer efterforskning.
Dag 17. Det tar längre tid att sluta kissa än det gör att kissa.
Det händer oss alla.
Jag ska lämna er med den här berättelsen om ett annat sammanbrott
som jag hade med fot och allt. Allt faller sönder. Men vet ni vad?
Vi lever på 2000-talet. Det är okej. Kom ihåg det.
Förra året, i november, så behövde jag en liten
enklare operation, okej?
Jag ska berätta historien. Men jag ska använda kreativt språk
för att göra det mindre horribelt. För det är det.
Det var en enklare operation av det slag som,
om vi säger såhär,
män i min ålder som sitter ner mycket behöver göra.
Är ni med?
Jag är orolig. Covid pågår. Tänk om jag får en infektion?
Men jag glömde att jag lever i modern tid.
Jag har alla de här fördelarna på plussidan.
På operationsdagen tillkallade jag en bil med min telefon.
Bilen kom. Killen hade en mask. Jag hade en mask.
Bilen var ren, körde till sjukhuset.
Läkaren mötte mig, visade alla renlighetsprotokoll de hade.
Han sade: "Det här är rutin.
Det tar bara en timme. Du är sövd i en timme.
Du kommer hem idag."
Han sövde mig. Jag vaknar en timme senare. Jag är okej.
"Du är okej.
Här är lite effektiva smärtstillande för när du återhämtar dig.
Du kommer inte att ha ont.
Ta nu din telefon och tillkalla en annan bil.
Du lever på 2000-talet."
Jag gjorde det och bilen körde mig hem.
Och när jag kom hem hade jag en apparat där jag kunde få filmer,
böcker, TV-serier och musik för att roa mig medan jag återhämtade mig.
2000-talet.
När jag lämnade sjukhuset,
sade läkaren:
"En viss kroppslig funktion,
som du är van vid att göra varje dag,
de kommande dagarna,
så gör du inte den.
Och sedan efter tre, fyra dagar,
helt plötsligt,
så gör du den.
Men första gången du gör den,
så kommer den göra dig.
Inget att skämmas för.
Det kommer att hända som en del av återhämtningen.
Gå och läk i fred."
Jag åker hem.
Första dagen ser jag film och läser böcker på min iPad.
Jag sover.
Inget händer.
Nästa dag. Jag ser film, läser böcker, somnar.
Inget händer.
Dag tre.
Ser film, läser böcker,
somnar.
Halv fyra på morgonen.
Då händer det.
Men jag vaknar medan det händer och jag känner det.
Jag är en halv sekund före det.
Det kommer inte att bli en katastrof. Jag hoppar ur sängen.
Allt är okej. Jag går över sovrumsgolvet.
Jag kommer in i badrummet. Jag är tre meter från toaletten.
Jag klarar det.
Boom! Nej.
Jag hade lyckats få av kalsongerna och mjukisbyxorna.
Vilket bara gjorde det värre.
För att
vårt fina vitkaklade badrum
blev nu
dekorerat inför hösten. Vad sägs om det?
Ja.
Glad allhelgonaafton.
Så…
Jag står där
och säger: "Jag har två val. Antingen rengöra mig själv, eller riskera
att min fru kommer in och ser katastrofen, vilket hon inte förtjänar.
Så, jag gör alternativ två.
Jag städar upp allt först. Jag tar en massa handdukar.
Jag städer upp allt i en stor äcklig bunt.
Jag måste ta av mina kläder,
inklusive min skjorta. Den är förstörd.
Fysik.
Så…
jag tar hela bunten
ner till… Jag är naken nu.
Går ner till köket med den fasansfulla bunten,
tar ut påsen ur tunnan och lägger det i påsen.
Nu är klockan fyra på morgonen.
Jag måste gå ner till min uppfart.
Där soptunnorna är.
Öppna en. Slänga.
Jag bara står där.
Naken.
Fyra på morgonen.
Och jag bara
tittade på månen.
För ett par timmar sedan
var jag i 2000-talet,
med tillgång till modern teknologi, medicin och transport.
Och nu,
bara ett par timmar senare,
har jag avslöjats
som den nakna apa jag alltid varit.
Den nakna
bajstäckta apan
som finns i oss alla.
Och jag hade ett udda ögonblick av frid,
för att det var så illa
och jag tänkte: "Jag är faktiskt så långt ifrån
2000-talet som jag kan komma just nu.
Jag är faktiskt närmare mina neandertalarförfäder.
Det är något märkligt renande med det här."
Jag hade den känslan i tio sekunder.
Det var då jag kom ihåg att alla mina grannar har kameror på ringklockorna.
Så alla fick sina julkort det året.
Tack så mycket, Denver!
Tack!
Tack, hörni. Tack!
Tack till er alla.
Tack!