Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Svět bude dnes svědkem vzácného nebeského úkazu,
dojde k prvnímu zatmění Měsíce za plného úplňku.
Lidé budou moci sledovat úplné zatmění Měsíce
na středomořské obloze
a v některých částech západní Asie i severní Afriky.
Tento vzácný jev se bude opakovat až za 19 let.
- Ztiš to. - Toto zatmění Měsíce je…
Ano. Dávkování závisí na hmotnosti psa.
Paní, dejte mu celou pilulku. Rozdrtit a smíchat se žrádlem.
Dobře. Tak tedy půl pilulky.
Postupujte podle pokynů na krabici.
Proč? Kolik váží?
Dobře. Dejte mu tři čtvrtiny pilulky, pro jistotu.
Ano.
Nech toho.
Ne, vy ne, madam. Mluvím na svého psa.
Jo. Dobrman. Je divoký, ano.
Ne! Sedni, Zizo! Sedni.
Hodnej.
Takže tři čtvrtě pilulky, pro jistotu. Samozřejmě.
- Kam jdeš? - Říkala jsem ti to. K Tině.
Nelži mi, Sophie.
Jasně, nevěříš mi.
- Kdo tě vyzvedne? - Tina a kamarádky, které neznáš.
Uvidíš toho Džalala, Džila, nebo jak se jmenuje?
Ne.
Sophie, nelži mi.
Já nelžu. Jdu k Tině a nevím, kdo tam bude.
A co je tohle?
Proč to máš v batohu?
Patří Tině. Schovávám je pro ni.
Tino.
Myslíš, že jsem pitomá, Sophie?
Nejsem pitomá. Spíš s ním?
Neodpovídej. Řeknu to tátovi. Jsem z tebe na prášky.
Tohle si děláš sama.
Mami, Emad už večeřel.
Jestli řekne, že má hlad, je to výmluva, aby nemusel jít spát.
Molochia se má podávat horká.
Jo, zakryla jsem ji, aby nevystydla.
Zakryla jsi ji a ještě je teplá, tuk vystoupá nahoru.
Snad ne.
Saro! Emade! Nevidíte, kolik je hodin?
Takže konec hraní a spát. Pohyb.
- Prosím tě, mami! Pět minut. - Mami.
Žádných pět minut, Saro.
Emade, vypni to, nebo tě budu lechtat.
Jednou jim to usmaží mozek.
Tak šup, děti! Končíme.
Mozek jim usmaží všechen ten cukr, co jim dává tvá máma.
Přinesu rýži a maso.
Počkej.
Vysadila jsem prášky.
Co je?
Hele. Našla jsem to v batohu tvé dcery.
- Ty ses jí tam hrabala? - Hledala jsem kapesníčky.
Opravdu, May?
Jde za tím Džilem, za tím svým pitomým přítelem.
Hrabala ses jí v batohu?
Jo, hrabala. To je všechno, co tě zajímá?
Tvá dcera je nezvladatelná.
Běž jí říct, že dnes nikam nejde.
May, brzy jí bude 18. Bude si stejně dělat, co chce.
Proč jsi na ni tak mírnej?
Nemůžu se dočkat, jak se May bude tvářit, až zjistí, že jsem tam dala králičí.
Zapomněla jsem si mobil. Promiň. Vteřinku.
Jdeme?
Kolik dětí v jejím věku jsi měla na klinice?
Tohle neuhlídáš. Fakt tě nechápu.
- Je to má dcera. Tohle je jiné. - Pořád se hádáte.
Myslí si, že když je starší, bude si dělat, co chce?
Jo, ale už je dost stará. Už to není dítě, May.
O mně se máma tolik nebála.
Co s tím má tvoje máma? Nejsem tvá máma.
Nikdy jsem jí nedělal starosti.
Jsi kluk. To je jiný.
O čem to mluvíš?
Ale no tak!
Kdyby byla kluk a našla bys kondomy, bylo by to v pořádku?
Takže ty jsi teď vzorný rodič?
Soustřeď se na cibuli.
Co je to za hrozný víno?
To je nějaký čůčo?
Čůčo?
Je to organické francouzské víno, 40 dolarů za lahev.
No tak, Zijáde. Víš, jaký jsou.
- Co to děláš? Nech toho. - Odlepím cenovku.
To se nehodí, Zijáde.
Jen ji tam nech, ať ví, že stojí 40 dolarů.
Jak chceš.
Co je na tom dnešním solárním zatmění tak výjimečnýho?
Měsíc zůstane po určitou dobu temný.
Ale to je skutečná podoba Měsíce.
- Není to nádhera? - Ne, je to jen divný.
Prý se v té době dějou divný věci.
A je to lunární zatmění, ne solární.
Fajn.
No tak jsem se spletla.
Zatmění!
Vítejte!
- Ahoj! - Wille!
- Jak se máš? - Stýskalo se mi!
- Mně taky. - Ahoj.
- To jste nemuseli. Co to je? - Molochia.
Konečně ochutnáme egyptskou molochii.
Není to obyčejná molochia, ale s králičím masem.
Nejlepší je králičí.
- Králičí. - Zopakuj to.
- Králičí. - A mrkni.
- Vítejte. - Mayuško!
- Jak se máš? - Chybělas mi.
Ty mě taky. Co to máš s těma králíkama?
Přivezli jsme molochii s králičím masem.
- Naprostý kulturní šok. - Jaký šok?
Šok to byl v restauraci El Prince v Egyptě.
- Chytrá holka! Pamatuješ si to? - Jak můžu zapomenout?
Jak to voní? Má to sílu?
Úžasné! Kvůli tobě máme hlad.
- Tohle je tu celý den. - Nádhera!
- Co si dáte k pití? - Vaříš místo ní.
Nic. Kde je Sophie?
Obléká se. Jde ven.
- Dobře. Zajdu… - Radši ne.
Proč tohle děláš?
- Co se stalo? - Našla jsem ji v batohu…
- Cigarety? - Kondom.
Ježkovy voči! A její táta to taky zjistil.
- A nic neudělal? - Jistě, že ne.
Nepouštěj ji nikam.
- Dobrý večer. - Ahoj.
- Zdravím. - Ahoj.
- Ahoj, Džano. - Jak se máš?
- Ahoj, Šerífe. - Jak se vede?
- Mariam, dlouho jsme se neviděli. - Je to tak.
- Krásné šaty. - Ta barva ti sluší.
- Díky. - Ahoj, May.
- Ahoj, Mariam. - Ahoj. Jak se máš?
- Jak je? - Sluší ti to.
Díky, zlato.
- Ahoj, May. - Dvě pusy.
- Čau! Stojím za tebou. - Doufám, žes to nepoškrábal.
Jen trochu.
- Nový pár tu ještě není? - Ještě ne.
- Jen jedna láhev, skrblíku? - Chtěls celou bednu?
- Kromě toho je to láhev za 40 dolarů. - Vytahuješ se, Zijáde?
Já vím, viděl jsem cenovku.
- Organický. - Jo? Nějakej aušus. Nejde ani otevřít.
Rabi dnes večer přivede přítelkyni. Představí nám ji. Jak se jmenuje?
- Raša. - Raša.
Musí být kočka, když je s Rabim.
Výjimečná jako on.
Copak Rabi je špatnej?
Je to chlap, co se ženám líbí. Určitě jo.
Rabi je vtipný.
Už 25 let jsem ho neviděl se normální holkou.
- Všechny divný. - No tak! Ty žárlíš?
Počkej. Co je na Rabim divnýho?
Je milej, hezkej vtipnej, má dobrý srdce.
Lidi ho milujou. Je komunikativní.
Kromě toho, že ho berou i jako kámoše, tak ho zachraňujou.
Proč si ho dobíráš?
Navíc všechny, co s ním chodily, byly královny krásy?
To neříkám, Džano. Ale jinak…
Jsou tu.
Jsem na ni zvědavá.
Myslíš, že je sexy a všichni mu budou závidět? Co je to?
Vždycky přehlídnu ten exit.
Co je?
Jsi sám. Kde je Raša?
- Chceme ji poznat. - Přesně tak.
Já vím, ale nebylo jí dobře,
tak radši zůstala doma…
Ale ne. Něco vážnýho?
Nic vážnýho. Není jí dobře, ale jinak v pořádku.
Škoda! Moc jsme ji chtěli poznat.
- Jo. - Celá večeře je na její počest.
- Mám odejít? - Ne!
No tak, Bíbo! Děláme si legraci.
- Dej mi to. - Zlatíčko!
- Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Ahoj.
- Vítej. - Dala ti kopačky?
- No tak! - Tak dala?
Ježíši, ne! Není jí dobře.
- Pohádali se. - Ale ne.
- Co je s ní? - Není jí dobře.
- Má horečku? - Horečku ne.
- Bíbo! Páni! Jak se máš? - Co je s ním?
- Takže jste se nepohádali? - Ne.
Jak se máš?
- Kašli na něj, jen prudí. - Co je s ním?
- Kolik jsi říkal, že jí je? - Neříkal. Teď jsem přišel.
- Co je ti? - Přestaň.
- Nech ho být. - Děkuji.
Neposlouchej je.
- Co je to? - To je pro Rabiho.
Jen je zajímá, kolik jí je. Je stará?
- Jak to myslíš, stará? - Neznáme ji, tak tipujem.
Je vysoká, nebo malá?
- Je hezká? - Je hezká.
- Kašli na ně. - Proč, May?
Chceme vědět, jak vypadá.
Povídej. Na ně kašli.
Pod čím je na Instagramu?
- Není tam. - Jak to?
Není na Instagramu ani na Facebooku.
Ukaž nám fotku.
- Nemáme fotky. - Ukaž.
- Začne solární zatmění. - Lunární.
Teď? No jo. Začalo to. Honem, lidi.
- Je to lunární zatmění. - Budem večeřet? Tudy.
Umírám hlady.
- Vidím dva. - Jsou dva.
Měl bys vidět čtyři.
Musíš ho přeostřit.
- Tady? - Jo.
Netřepej s tím.
- Vidíš to? - Jo.
- Nádhera. - No tak, uhni.
- Opatrně. Je to velmi křehké. - Vypadni odsud!
- Jaké to je? - Úžasné!
Teď je z něj astrolog!
- Viděl jsi něco? - Ano, krásko.
- Ukaž mi to. - Podívej se.
Vidíš dva, jeden na druhým?
- Proč… jsi s tím hýbla? - Nevěděla jsem, že se to samo pohne.
Tak se podívej a přeostři to.
Dobře.
- Tak co? Raša? - Jo.
Jaký to je? Jak se cítíš?
Dobrý. Znáš to, jsme na začátku.
to bude dobrý.
- Co to tam probíráte? - Ona mě vyslýchá.
Ptala jsem se na přítelkyni. On ji tají.
Jsou na ni hrozně zvědaví.
- A ty ne? - Jo, já taky.
- Ale ne takhle. - Jak to myslíš?
Teď je vyšetřování dokončeno.
Ptáme se ho na Rašu.
Vím, proč Raša nepřišla.
Rabi nechce, abychom ho viděli rozechvělého.
- Cože? - Ano. Láskou!
Ještě nevím, jestli ji miluju.
Jak to myslíš?
Jak člověk pozná, že je zamilovaný?
Jak poznáš, že jsi zamilovaná?
To už jsem fakt zapomněla.
Pokud s ní chceš mluvit
víc než dvacetkrát denně, tak jsi zamilovaný.
- A když je to čtyřicetkrát? - Čtyřicetkrát…
Čtyřicetkrát, to jsi ztracenej!
A když přestanete mluvit, tak jste manželé.
Nesměj se. To je špatnej vtip.
Jak dlouho jste spolu?
Něco přes měsíc.
Takže to mezi váma pořád jiskří.
Nový vztah, dá se to čekat.
No a jak to vidíš?
Co je tohle za otázky?
Tak mluv. Je to láska? Nebo si jen chceš užít?
Zůstaneš s ní, nebo to přejde?
- To je normální výslech. - Díky.
Proč? Chceme to vědět.
Jasně. Co?
- Je dobrá? - Jak to myslíš, Zijáde?
Jak začneš někoho vyslýchat, Bůh mu pomáhej.
To mi připomíná když jsem vás viděla poprvé.
Cože? Kdy? Nevzpomínám si.
- Já jo. - Byla jsem vyděšená.
Jo, co k tomu říct?
Nové manželství, nová země, lidi, které neznám.
Věděla jsem, že mluvíte arabsky, ale je spousta slangových výrazů…
Ale dneska cvrlikáš jako slavík.
No vidíš. A v našem dialektu se říká lebleb.
- Co třeba slovo fašcha? - To je ještě horší.
Ne, nejhorší je mara.
Jednou v supermarketu chtěla seřvat nějakýho chlapa.
Tak začala „ty jeden…“
Ne, tak to si nepamatuju.
Jo. Bokra a bokra.
- Ano, znamená to „zítra ráno“. - Tak řekni „zítra ráno“.
Měl jsem strach.
Jste Zijádovi kamarádi z dětství a máte k sobě tak blízko.
Čekala jsem určitou uzavřenost.
Ty ses bála? Nás?
- Jsme andělé. - Vidíš křídla?
Ten den jsem se pořád převlíkala. Asi tak desetkrát.
Dvacetkrát.
Našlas nakonec něco na sebe?
Ne, ale s vámi se mi ulevilo.
Jako bych byla jednou z vás.
Nebo ne?
Jistěže jsi, krasavice!
Jo, jistě.
Jo, co bychom dělali bez Džandžun?
Jak dlouho takhle budeš?
Dej pokoj. S tebou je celej den. Teď jsem na řadě.
- No tak, mám hlad. - Já ne.
- Umírám hlady, jak tady říkáte! - Pojďme.
- Pojďte dál. - Nastav ho nahoru.
- Pokazilas to. - Jo, ale je to v pořádku. Nastavit.
Poslechni profesora.
- Běž blíž. Oko dej sem. - Takhle?
Počkej, já to nastavím. Vidíš?
Hele, já za všechno nemůžu.
Tohle je poprvé, co jsme spolu bez Simiho a Núr.
Ráno jsem s ní mluvila. Pozdravuje.
- Jak se má? - Je zničená. Odjela k mámě.
To se dalo čekat. Manžel má poměr s dívkou ve věku jejich dcery.
Není to snadný.
Nevím, jak překoná depresi.
- Tys to věděl? - Co?
- O tý holce ve věku jeho dcery? - Ne.
Ne.
Věříš jim?
- Nic před sebou netají. - Máš o ně strach?
Jak to máme vědět? Myslíš, že nám něco řeknou?
No tak, Mariam.
- Myslíš, že vědět to, něco řeknem? - Měli byste.
- Od čeho jsou přátelé? - Co to povídáš?
I kdybychom to věděli.
Fakt byste šli za Núr a řekli jí, že ji Simi podvádí
s krásnou 23letou holkou?
Dvaadvacetiletou.
- Jsi nechutný. - Nechutný? Proč? Nepřeháněj to.
To je citlivá záležitost. Neměli bychom zasahovat.
Co je? Pak řeknou, že jsme jim to řekli a oni se rozešli kvůli nám.
Díky. Přesně tak.
Kdybyste náhodou…
zjistili, že mě Zijád podvádí,
chci, abyste mi to hned řekli, a nikomu nebudu nic vyčítat.
- Určitě? - Když na tom trváš, tak ti to řeknu…
Hej!
Přestaň. Myslí, že mluvíš vážně.
Neboj, drahá. Nikdy jeden druhého nepodrazí.
Všichni jsou stejní.
- Chceš led? - Prosím.
V tomhle jsme jiné.
Ano, je to jako Mac a PC.
Jasně.
Vážně? A my jsme co?
Myslíš vy jako muži?
Podle mě jste jako levné PC.
- Pomalí. - Nezvládáte víc věcí naráz.
Ne, a snadno chytíte vir.
My jsme jiné. Myslíme a analyzujeme věci rychleji. Jsme jako Mac.
- Nemluvě o designu. - Ano.
Velmi nákladný. Nic na vás není zadarmo.
- Jsou kompatibilní jen mezi sebou. - Jo, ale nemůžete bez nás být.
Co udělá Simi teď?
- Co by měl dělat? - Co bude chtít.
Nemá ženu, nemá děti a k tomu 23letou holku.
Dvaadvacetiletou.
Jo, jasně, 22. To určitě hrozně trpí.
Chudák! Skutečné utrpení.
Už jen dlouhý vlasy a tetování.
Neustále bude psát na Facebook a pařit na festivalu Burning Man.
Být jeho žena, seberu mu auto, dům a všechny peníze,
i jeho oblečení.
Ať si jde k té přítelkyni nahý.
- Tak skončí i bez manželčiny pomoci. - Jasně.
Ale zatím nežije nahý a jeho žena mu všechno nevezme.
- Vážně? Zeptej se Rabiho, řekne ti to. - Ne, jsem jiný.
- Dal jsem jí všechno, aby mě nechala. - Chytrý!
Úžasné, jak jedna esemeska může zničit celou rodinu.
Ne, není to kvůli té zprávě.
Může za to ten idiot a ta šlapka.
Počkej. Proč mu lezla do mobilu a četla tu zprávu?
Takže je to její chyba, protože mu lezla do mobilu?
Ne, to ne. Ale myslím…
Je to blbec.
Měl ty zprávy smazat, aby je Núr neviděla.
Jestli chce podvádět svou ženu,
musí být opatrný.
Jak opatrný?
Počkej. Takže tvůj problém je, že tu zprávu nevymazal?
Ne, že to byl pitomec a podváděl Núr?
Jak opatrný?
No jako…
Co? Teď za to můžu já?
- Podej mi to. - Jsou výborné.
Vem si kibbeh. Ještě je teplý.
Nebo se bojíš, že se spálíš?
- Výborně, Wille. - Velmi chutné.
- Co je to vedle tebe? - Lilek?
To je jedno.
Podle mě má Zijád pravdu. Člověk by měl být opatrný.
Jistě.
Proč na mě tak koukáte?
Problém je v tom, že v nich je celý náš život.
Každému, kdo se chce rozvést, stačí vlézt do telefonu toho druhého.
Možná máš pravdu.
Nikdy jsem manželovi do mobilu nelezla. Kdyby to dovolil, třeba mám odpověď.
Zlato, jestli po tom tak toužíš, prosím.
- Šerífův mobil. - Nechci.
- Koukni se, na co chceš. - Ne.
- Jen si posluž. - Šerífe. Teď jíme.
- Ať se nedostaneš do problémů. - Dobrou chuť. Nemám problém. Tady.
Žádný problém. Jen se třese, protože je mu zima.
- Zbledl. - Sklapni!
- Nemám s tím problém. Koukni. - Ne.
Dobře, ale mám podmínku. Tvůj mobil taky.
Tady je. Stejně mi nikdo nevolá, kromě dětských doktorů,
anebo jeho sestry, která každou hodinu kontroluje mámu.
- Nemůže zavolat někomu jinýmu? - Ty jí to nebereš.
Když Zijád řekne, abys mu ukázala mobil, uděláš to?
Jo. Může se podívat, na co chce, nemám tam heslo.
Není třeba, zlato.
Slepě ti věřím.
Páni! Důvěra je úžasná. Závidím.
Můj manžel ten mobil radši sní, než aby mi dovolil na něj sáhnout.
- Že jo, zlato? - To není pravda, miláčku.
Na. Otevři si ho a zkontroluj, co chceš.
Najdeš tam jen fotky nahých žen a na to nemůžeš nic říct. Je to má práce.
Blahopřeju.
Štastnej chlap.
Potřebuješ pomocníka?
Jo, ale tebe ne.
Takže jste všichni otevření
a nikdo nic neskrývá a nemáme mezi sebou tajemství.
Jistě, May. Jsou to hotoví andělé.
Jedinej pitomec byl Simi.
To není správné. Každý z nás musí mít…
Moment! Co jako? Myslíš tajemství?
Jistěže ne. Jsme přátelé už 20 let. A teď budem mít tajemství?
Kéž bychom nějaké měli. Aspoň by byla zábava.
Jestli se chcete pobavit, můžeme.
Co?
Zahrajme si hru.
- Jdeme na to. - V kolik?
Tak jo. Položíme mobily na stůl
a večeříme dál.
A cokoli nám přijde, hovory, zprávy, e-maily, WhatsApp…
Jsi hrozná!
Podíváme se na to společně.
Fakt hrozná!
Proč se všichni bojíte?
Myslela jsem, že neexistují tajemství a nikdo nic neskrývá?
Ano, tohle tvrdíte a proto jsme se rozhodli hrát hru. Za mě fajn nápad.
- Mimochodem, tahle hra… - Je moc hezká.
Bude to zábava. Jsem pro.
Bravo.
Chcete si hrát? Jdu do toho.
Jak mužné rozhodnutí!
To jako fakt? Vážně to budem hrát?
Co se děje? Máš strach?
Nemám strach.
Děláš hrdinu, protože tvoje holka je doma?
Jak to s tím souvisí? Prostě budu hrát, nemám co skrývat.
Nemáš co skrývat…
Nikdo si tě nevšímá. Ani tvá máma s tebou nemluví.
Proč nás vyzýváš k téhle hře?
- O co jde? - O nic.
Proč se tak bojíš? Tajíš mi něco?
Netajím, ale bojím se, že ty něco tajíš.
Možná.
Radši nechci nic vědět. Je mi to jedno.
Ona tu hru navrhla. Jak by mohla něco skrývat?
No, třeba chceš něco odhalit, něco, co skrýváš,
a s čím chceš jít na veřejnost.
- Ty jsi hotový detektiv… - No jasně!
To sérioví vrazi dělají.
Odhalí se, aby předvedli svou zločineckou genialitu.
Snad to není tvůj případ.
- Přesná teorie. - Přísahám.
Užijeme si to. A když to bude nuda, končíme.
- Něco jako hra na pravdu. - No tak! To je blbost!
Zijáde, zlato. Vyvrať mi to a polož telefon na stůl.
Vezmi si telefon. O co jde?
Musím si dělat starosti?
- Nemáš se čeho bát. - No tak jo.
- Spokojená? - Hmm.
Nemám s tím problém.
Vážně hraješ?
Jako fakt? Ne, lidi. Tohle nebude fungovat.
Není vhodné se při jídle věnovat mobilům.
Ten má ale vychování!
Simi byl ztělesněním dobrých mravů.
U stolu si vypínal telefon.
Šeríf má taky otočený telefon. Myslí, že si toho nevšimnu.
Nedělám to schválně. Prostě ho tak dávám.
Vážně? Chráníš si displej? Ano, je dost drahý, 200 dolarů.
- Ne, zlato. Tady je telefon. - Před námi.
Před námi lícem nahoru. Rozbij ho, znič, dělej si s ním, co chceš.
Jak milé! Nechte je vedle sebe.
Třeba se zase dají dohromady a pořídí si dětské telefony.
Paráda!
Ale na rovinu: Jestli zavolá tvá máma, nezvednu to.
A jestli mě nějaký majitel psa, tak to taky neberu.
Fajn. Uvidíme, jak to půjde.
- Proboha. - Ahoj.
- Ahoj, Sophie.
- Tati? Můžu s tebou mluvit? - Ano, zlato.
- Jo. Omluvte mě. - Jen běž.
Kolik je hodin?
Zijáde, podej kibbeh.
Podej kibbeh.
Můžeš mi dát nějaký peníze?
Sophie, neměly byste mít s mámou tak vyhrocené vztahy.
Proč se teď hádáte?
Tati, je pořád naštvaná a křičí na mě.
Sophie.
Kolik jí je?
Za měsíc jí bude 18.
Osmnáct! Pořád si pamatuju, jak si hrála na písku na severním pobřeží.
Že jo? Bylo jí deset.
Teď nám hraje na nervy.
Rodičovství je děsivá a obrovská zodpovědnost.
Ale jo. Ať to s ní vyřídí táta. Jsem unavená.
To je v pořádku. Potřebuješ si trochu odfrknout.
Jak se říká: „Bůh pomáhá těm, co si pomůžou sami“.
Co tohle: „Je lehké opovrhovat tím, co nemáš.“
- Skutečně? - Jo.
- Písmeno „š“. - Hmm.
Š: „Šťastná hodina se zřídka opakuje.“ E. E.
E. Jak mám najít přísloví, co začíná na E?
- Ty sis začal. - E.
Do re mi!
Es ta ta!
Elena střelila jelena
Es ta ta!
- Esemeska. Počkat. - Od koho?
- Zijád. - To jsem já.
No a? Přečteme ji?
Jo.
- Cože? - „Chci tě teď hned.“
- Kdo je to? - Já nevím.
Skvělý začátek, Zizo!
Blíží se skandál.
- Ne, ale… - Co je to „Chci tě teď hned“?
Znamená to pronto, okamžitě, teď, v téhle chvíli.
Můžeš se uklidnit?
Číslo neznám.
Třeba to někdo poslal omylem.
Nechápu, jak ti mohl přijít takový vzkaz…
- Podívej. Zvoní to. - Je to stejný číslo…
- Podíváme se. - Vem to.
Neznámé číslo. Proč bych měl?
- Ať to víme. - Neznám ho.
Dej to na odposlech.
- Je to hra. - Dobře. Fajn. Beru.
- Dobře. Odpovím. Haló? - Odposlech.
- Dám to na odposlech. - Dej to tam.
Můžeš se uklidnit? Dávám na odposlech.
Haló?
Haló!
Haló? Kdo je to?
Jo.
Haló?
Chci tě hned!
Vážně hnusný!
- Paráda! - Hnusný!
Ty jsi pitomec.
To bylo drama.
- Nechutný! - Jo, bavíme se.
- O nic nejde. - Není to hnusný, je to psina!
Bylo poznat, že je to vtip.
Sklapni, Džano! Připadalo ti to jako žert?
- Určitě. - Ale no tak! Viděli jste ten výraz?
Tys zezelenal.
- Tati! - Ano, zlatíčko?
Můžu si vzít ten mobil?
- Jo. - Promiň, Zijáde.
- Aspoň se rozluč? - Ne. Proč se loučit, May?
- Sophie, stýskalo se mi. Sedni si. - Musím jít. Ahoj.
- Pa, zlato. Pozor na silnici. - Ahoj.
Nevím, co s ní je. Taková obvykle nebývá.
Obvykle je horší.
Dobrou chuť.
V tomhle věku rostou tak rychle. Začnou všemi pohrdat.
Jaký jsi byl ty v jejím věku? Určitě jsi zlobil.
Zlobil!
Ne, na škole byl Zijád… Byl úplně jiný.
Jak to myslíš?
Byl jsi… Nevím…
Byl suchar.
- Ano. To je ono. A otrava. - Suchar?
Nevšímej si jich. Neposlouchej je.
Byla to šprtka. Pořád se učila. Otrava.
I jeho máma už to vzdala.
Litoval jsem tvou mámu, že má postižený dítě.
Schizofrenika nebo něco nevyléčitelného. Jak ses z toho dostal?
- Dostal… - Já…
Bůh tvé mámě pomáhej. Přišla z Egypta, aby vychovala tebe, ne tvý děti.
Vychovala nás.
Upřímně nevím, jestli to zvládnu a budu vědět, jak na to.
Jsi těhotná a neřekneš nám to?
Ale to ne, ne…
Snažíte se?
- Tak trochu, jo… - Bože!
- Měli bychom to oslavit. - Ještě je brzo.
- Gratuluju! - Oslavit co? Nic není.
Není co slavit…
V pořádku, žádný problém.
Oslavme, že dva manželé spolu spí.
Nic jsem tím nemyslela.
Jen že manželé spolu
už nespí tolik jako dřív.
- V jakém případě? - Ve všech.
A jak tedy spí?
Jako normální lidi.
Takže…
Snaží se otěhotnět a ty slavíš, že spolu spí?
To je v pořádku.
Na zdraví! Všem budoucím dětem, které přijdou, aby nám zlepšily život.
Pak budu pít na ty, co spolu spí.
Celou dobu, co se známe, ti není nic dobrý.
- Nikdy spokojený. - Co jsem řek?
Jen nechápu, proč by nemohl existovat život bez dětí.
Co ti, co nemají děti? Měli by se zabít?
Navíc přemýšlej. V dnešní situaci,
když vidíte, co se děje, je lepší děti nemít.
Tak to není. Nechci dítě, protože bych ho měla mít.
- Tak proč? - Jsou stovky důvodů.
Řekni jeden.
Zaprvé, děti jsou rozkošné.
Doplňují vztah. Sbližují partnery.
Takže dva lidi spolu nemohou být šťastní,
pokud mezi nimi není třetí?
Já to nechápu. Proč zabředáš do filozofie? Bolí mě z toho hlava.
Vždycky, když mluvíme o hlubším tématu,
najednou tě bolí hlava.
Navíc nestojím o to, aby dítě
dalo mému životu smysl.
Já dám svému životu smysl, ne nějaká další osoba.
Tvrdíte, že jsem sobec? Prosím.
Tohle je můj názor a budu si to myslet dál. Na zdraví!
O čem to mluvíte?
Že je někdy sobectví rovná se mít děti.
Proč je to sobectví?
Ne, právě naopak. Myslím, že je to oběť.
Máte děti kvůli pokračování
a udržení rodinné linie
a současně ti pak pomůžou, když jsi starší.
Myslím, že je to sobecké.
A to odvolávání se na věčnost… Sotva zvládáme tenhle život.
Na nic takového si nemyslím.
Mám Sophii a dělá mi radost. Ničím se netrápím.
Není to tak složité.
- Děti jsou to nejlepší v životě. - Jo.
Líbí se mi, když se hádají a já je usmířím.
Pak si hrajeme v posteli a nakonec každý usne na jedné straně.
Nechci ani pomyslet na to, až už tohle nebudou chtít.
To mi povídej.
Až vyrostou a začnou ti říkat, abys je nechala na pokoji,
a ty budeš škemrat o polibek…
- Nechci to vědět. - Pak mi to řekni.
JASMINE
To je má sestra. Co mi asi chce?
- Zvedni to. - No tak.
Jo.
- Na odposlech. - Jo.
- Odposlech. - Nahlas.
- Co je? - Počkat.
Ano, Jas. Zlato.
- Jo. - Jsi na odposlechu.
- No tak! - Zkazils to!
- Ne! To nemůžeš. - Dej si mě na ucho.
- Řekni, že jsi na záchodě. - Nemůžu.
Jsem u May a Walída na večeři.
- No tak! - Pak jsme to nemuseli hrát.
- Ahoj, Jasmine. - Ahoj, Jasmine.
- Ahoj.
Ahoj, lidi!
Je to něco naléhavého, nebo můžu zavolat pak?
Zavolej mi pak.
Musíme probrat ten Irák. Měli bychom se rozhodnout.
- Tak jo. Fajn. - Dnes večer.
Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
- Čau, Jasmine. - Ahoj.
Ahoj.
- Promiňte, zkazil jsem hru. - Ne, dobrý.
- Nevěděl jsem, co mám dělat. - Protože ti hry nejdou!
Co máte s Irákem?
Nic. Jasmine mi tam zažádala o práci. Možná tam půjdu učit.
- Vážně? - Ještě nevím.
- Je to daleko. - Daleko?
Do Iráku je to hodina a půl.
Hodinu a půl jedeš z Kaskasu do Coly.
Jste tak rozmazlený. Co vy víte o zácpách?
V Egyptě jsme jezdili do práce denně dvě hodiny.
Opravdu.
Ale tohle je skvělá příležitost.
- Odchází hodně lidí. - Proč ne?
Je to tam skvělý. Šla bych hned, kdybych mohla.
- Ty bys šla do Iráku? - Jasně. Ihned.
- Ty bys hned šla do Iráku. - Jo.
Hned bys šla do Iráku a nechala všechno tady?
Ano.
Slyšeli jsme to „hned“ asi desetkrát.
- Pardon. - Ty bys šla do Iráku?
Říkám to proto, abych ho povzbudila.
Jak milé. Ne, vážně. Žádal jsem o několik míst, ale…
- Moc mi neodpovídají. - Neber si to zle,
ale kdyby mě vyhodili z univerzity tak jako tebe,
pěkně jim zatopím.
Nestojím o právní tahanice.
A co se Iráku týče, ještě nevím, jestli tam chci.
Budu o tom potichu přemýšlet…
Dej si na čas.
Jo. Kam spěchat?
- No tak, Zijáde. - Když jsem zavřel obchod,
nehodil jsem nohy na stůl a nečekal na zázrak.
Hned jsem rozjel London Taxi.
Teď ho prodávám, protože chci dělat něco novýho.
- Nemůžeš. Máš nesplacenej úvěr. - Prodáváš firmu?
Ano. Dal jsem ji do nabídky, ale…
Uvidíme, jakou má hodnotu
a kolik za ni dostanu. Nevím, ale přemýšlím o tom.
- Pořád ne… - Ale říkal jsi, že ji prodáváš.
- Jo, jen nemám kupující. - Jako obvykle.
Co mám dělat, všechno se tak zrychluje.
A jak mám asi konkurovat firmám Uber a Careem?
Taxislužba končí.
Snažím se myslet progresivně.
Neumím odpočívat.
Bylo by hezké, kdybys uměl.
Progresivní myšlení. Co bylo poslední? Bar Oxygen?
Byla jsem tam.
Málem mě dostali do nemocnice. Nemohla jsem dýchat.
Měli vadnou měrku.
- Zrovna já? - A jeho poslední kousek, 3D tiskárna bot.
Kolik jsi na tom prodělal?
- A elektronické cigarety. - Ale byly bezdrátový, vzpomeňte si.
Aspoň jsem to zkusil.
Jo, ale bezdrátový? Pěkně divoká představivost!
Neumím odpočívat.
Všecko projedeš.
- Co to je? - Je v tom tymián. Výtečné.
Jídlo je výborné, Wille.
- Dobrou chuť. - Kamaráde!
- Přijímáme objednávky… - Jo.
Hele, Wille?
Ty víš, jaký to je žít s chlapem místo s ženskou.
Jako dva chlapi v baráku.
Pořád se hádáte. Kvůli všemu.
Den se nachýlí a ona chce být žena. Jak to?
Jaké máš tajemství?
Ty nebojuješ? Vždycky souhlasíš?
Trochu se hádáme. To jo.
Už ti skončil ten soud?
Budu muset zaplatit balík.
Právník říká, že ještě bude veřejné stání.
Koncem června je po všem. Ale jsem unavený. Dusí mě to.
Tak to v létě oslavíme.
Doufejme.
Předobjednali jsme druhý a kontejner se potopil do moře.
To s tím druhým je ještě lepší.
- Díky! - Prosím.
Kdopak to je?
- Kdo? - Můj táta.
Zvedni to.
- Na odposlech. - No jo.
- Ahoj. - Čau, tati.
- Mayuško, jak se máš? - Tati, teď něco mám.
Máme hosty k večeři. Nemůžu mluvit.
- Kazíš to. - A na mě jsi předtím křičela?
Já jen, že jsem mluvil s doktorem Selhabem.
Až se za 14 dní vrátí z Německa, je připraven operovat.
Dám ti jeho číslo, domluvíte si termín a pak dej vědět.
- Jasně. - Ahoj.
- Díky. Zítra ti zavolám. Ahoj. - Ahoj.
- Jaká operace? Co se děje? - Ale nic.
O co jde?
Nic. Nový prsa, no.
Cože? Nic jsi neříkala.
Mělo to být překvapení.
Jsi terapeutka.
No a?
V čem je problém? Je jako každá žena.
O to nejde.
Jen mě nenapadlo, že jako terapeutka budeš chtít plastiku.
Proč? V čem je problém?
Že ti to vadí. Že z toho máš špatný pocit.
Proč bych měla mít špatný pocit?
Ženský se nelíbí její prsa a chce nový…
Uvidíš sama, porodíš, budeš mít děti a zničený tělo.
Všechno bude špatně.
Proč to nedělá Walíd? Proč jiný doktor?
Pravda, Wille. Proč to neděláš ty? Jak to máš rád?
Já nevím. Zeptej se jí.
Poslouchá tátu a táta řekl ne.
Chce, aby jeho dcera šla k slavnému doktorovi.
Profesor Selhab dělá
ve Švýcarsku a občas operuje i v Libanonu.
Ale doktor Walíd Sarkis? Nikdy.
Ten je pro obyčejný lidi, kterým to platí pojišťovna.
Co to tu vykládáš?
- Tak to je. - Ne.
- Přísahám. - Co to říkáš, Walíde?
To není pravda.
- Neříkám, že je to špatně. - Ale jo. Je to tak.
- Ne, není. - Proč si to myslíš?
- Tvůj táta mě nikdy neměl rád. - To není pravda.
Chtěl, aby sis vzala
někoho bohatšího, jako jsi ty.
- Jak to spolu souvisí? - Souvisí.
Nelehnu si přece na operaci prsou
na stůl vlastního manžela.
I kdybys byl nejlepší doktor v Libanonu.
Není to správné. Člověk má mít svoje soukromí.
A taky by nás to připravilo o vzájemnou přitažlivost.
Jo, přišla bys o ni.
Proč ti vadí, že chce být přitažlivá?
Proč?
Věřím ve férovou soutěž.
Ať doktor Selhab dělá jednu stranu a tvůj muž druhou.
Uvidíme, kdo bude lepší.
To mě nenapadlo.
Jsem spokojený s tím, jak to je.
Mayuško! No výborně!
Zatmění Měsíce začíná působit.
May má pravdu.
Walíde, představ si, že bys k ní šel na terapii.
Nefungovalo by to.
On na tyhle věci stejně nevěří.
Na rovinu: nelíbí se mi představa, že ležím na gauči
a říkám cizímu člověku soukromý věci.
Proč ne? Je dobré to vypustit, i když nemáš řešení.
Je důležité to vypustit, jinak bys mohl explodovat.
Pro Walída je to ztráta času.
To jsem neřekl.
- To říkáš ty. - Ne.
Myslíš, že všechno, co dělám, je k ničemu.
Není pravda. Vždycky jsem říkal, že naše práce jsou podobné.
Ty děláš na hlavě, já na fasádě.
Oba přinášíme uvolnění a radost.
Akorát tobě to trvá roky, zatímco mně jen pár hodin.
- Možná. - Kdo je to?
- Já ne. - Já taky ne.
- Můj mobil to není. - Zijád?
- Ne, my ne. - To je trouba.
Jehněčí.
Já tam jdu.
- Díky. - Dejte mi talíře.
Jdu si zakouřit.
- Přidám se. - Pomůžu ti!
- Taky si dám molochii. - Díky.
Není zač.
- Kde je to zatmění Měsíce? - Zapomeň na zatmění. Dej mi jednu.
- Co je? - Mám problém a ty mě zachráníš.
- O co jde? - Katastrofa.
Jo? Co se stalo?
- Žádné otázky, žádné podrobnosti. - Dobře.
V deset mi přijdou fotky.
- Od koho? - Žádné podrobnosti.
Jaký fotky?
Fotky. Copak to nechápeš?
- Co chceš po mně? - Kolik je hodin?
- Brzy je čas katastrofy! - Přesně. Jsem v háji.
Myslel jsem na všechny řešení. Existuje jediný.
Naše mobily vypadají stejně. Do deseti si je vyměníme.
To myslíš vážně? Takže ty fotky dostanu já?
- Jseš single, já ne. - Ne, nejsem.
- Nejsem. Chceš mě dostat do maléru? - Neblbni, nemáš tu přítelkyni.
Proč jsi přistoupil na hru?
Protože Mariam by měla pochybnosti a zbytečně by dělala problémy.
Bíbo, prosím tě.
- Ta blbost mi zničí domov. - To není blbost.
Co asi udělá Mariam, až mi přijdou ty fotky?
Vezme děti zpátky do Egypta. Zničí to rodinu.
Odmítl jsem ti někdy pomoct?
- Co je to za fotky? Erotika? - Fotky.
- Jako každý jiný. - To mi neříkej.
- Jsem v prdeli. - Nekřič tak.
Jednou mi poslala fotku v pyžamu. Hello Kitty.
Kolik je jí let?
Nevím, ale je dost stará.
Bíbo, Rabi. Nenech mě v tom.
- Vezmu králičí maso. - Jo, polož ho na stůl, Džanún.
- Proč jsi to manželovi neřekla? - Stejně to tušil.
Pár dnů budu v nemocnici. Stejně by si toho všim.
Chystala jsem se to říct.
Co je? Co se děje?
Nic.
- Co je? - Nic.
Nic. Hodně jsem vypila. Nechci nic komplikovat.
Na nic se neptej.
Jo, budu. Jak komplikovat?
Sem s tím. Co je?
Walíd chodí na terapie.
Walíd, můj manžel?
Řekl to Šerífovi, ten mně, ale mám mlčet.
Přísahala jsem. Neříkej mu, že to víš, ano?
Nevím, jestli si myslí, že jsi špatná psycholožka.
- Berete to na lehkou váhu. - Co je to?
- Kdo že? - Steve Jobs.
- Kdo? - Steve Jobs.
- Není mrtvej? - Jo a volá mý ženě. Proč?
- Mariam! - Jo, vím, že je to můj mobil.
- Jako hrob. - Fajn.
Už jdu.
- To je máma? - Ne. To je Steve Jobs.
Zvedni to.
Aha.
- Odposlech. - Tady, reprák.
- Ahoj, Emilio. - Dobrý večer.
- Pardon, že volám tak pozdě. - V pořádku. Co je?
Váš notebook je připravený. Máme hotovo.
Výborně, přijdu zítra ve čtyři. Ano?
Kdykoli se vám to hodí.
- Dobře. Díky, Emilio. Nashle. - Dobrou noc.
- To je Emilio, ten ajťák. - A říkáš mu Steve Jobs.
- Jo, fakt vtipný. - A řidič je Schumacher?
No tak!
Esemeska.
Á, Zijád. Ty taky?
To je Faríd.
Faríd píše kvůli zítřejšímu fotbalu.
Mně taky. Faríd.
- Nic jsem nedostal. - Jak to?
- Dostaneš to. Chvíli to trvá. - Jo, jasně.
Máte jinou partu, beze mě?
Ty…
- Znáš přece Farída. - Ne, neznám. Jakej je?
Faríd. Znáš Farída.
Zapomene i na vlastní děti. Prostě Faríd.
Nedělej si z toho hlavu. Zítra jdeš prostě s náma.
Normálně přijď a kašli na něj.
Když budeš z formy, zůstaneš na lavičce. Ale přijď.
Můžete toho už nechat?
Fakt vypadám jako pitomec?
Vím, o co jde. Když jsem ztloustl, nenechali jste mě hrát.
Teď jsem zhubnul a voláte, jen když chcete brankáře.
To je hnusný! Fakt to děláte?
- Jasně, že ne. - Nevěřte mu.
Jste kamarádi, ne?
Jo? Nevydržel jsem s nima ani na WhatsApu.
- Ani náhodou. - Máš právo být naštvaný.
Už dost.
Přísahám, nic nepřišlo.
- Podívej. Přišlo mi něco? - Ukaž.
Když nic nedostaneš, tak vypni a zase zapni. Někdy…
- To zamrzne? - Jo, zamrzne.
Kdo chce molochii?
- Přešla mě chuť. - Rabi. Udělal jsem ji pro tebe.
- Malá porce. - Tady je jehněčí.
- Úžasné! - Jehněčí!
Molochia a pak tohle.
Páni!
- Kdo? - Tentokrát jenom Zijád.
- Jo, to jsem já. - Kdo je to?
- Nicole. - A?
„Zavolej. Je to naléhavé.“
Tři tečky. Dobrá práce, Nicole.
Kdo je Nicole, že jí máš tak nutně volat?
To ti nemůžu říct.
Kdo je to? Nejsme v obraze.
Nerada vás zklamu. Nicole je koordinátorka ve firmě.
Hezky! Koordinátorka.
- Pěkný titul! - Elegantní.
Zavolej jí zpátky. Uvidíme, co koordinátorka chce.
Nic důležitého.
Nejspíš nějaký problém s řidičem a já ho mám řešit.
Vždycky volá pozdě v noci kvůli blbosti a druhý den se to vyřeší.
Líbí se mi, jak brání svého manžela.
Dobrá práce!
Sotva se vzali. Ještě je moc brzy.
Zijáde, zlato.
Zavolej a dokaž, že bránit nepotřebuješ. Do toho.
Miláčku, bude z toho dělat vědu a budem muset odejít.
Pak strávím celou noc řešením toho problému. Radši ne.
Nemůžeš zůstat vzhůru celou noc. Brzy ráno jdeme k našim.
Díky.
Pak problém vyřešen.
Měli byste tu Nicole vidět. Kromě toho vůbec není jeho typ.
Jaký je jeho typ?
- Má tady mateřské znaménko, ne? - Ne, to je tetování.
Je to výborné. Ten králík je z toho fakt cítit.
- Nádhera. Chutná? - Ano.
Kdyby nebyl naštvaný, tak sní i nás.
Chci jehněčí.
Dej mi trochu, prosím.
- Víc. - A ty rajčata seshora.
Dej si tohle.
- Walídova práce. - Bez cibule. Nebo tam je?
- Výtečné. - Připravoval to celý den.
- Co je to za hluk? - To jsem já. Aplikace.
- Kam jdeš? - Moment.
Připravte se na cvičení.
Zaujměte pozici.
Za tři, dva, jedna, teď!
Co je to?
Tohle je aplikace, co jsem stáhl na 12 týdnů.
Dvě minuty denně zpevní celé tělo.
Zdá se, že jsi právě začal. Nic pevnýho nemáš.
Musíš to dělat teď?
Pokaždé, když to zazvoní, jinak nebudu mít výsledky.
- Dobrá práce! Do toho, Bíbo! - Díky, zlato!
A co když zrovna spíš, musíš vstát?
Ať spím, nebo bdím, musím cvičit.
Kdyby mi to zazvonilo ve spánku, mrsknu s tím o zem.
K čemu by ti to bylo?
Ošidil bys aplikaci i sebe. Neměl bys žádné výsledky.
Taky ti to říká, kolik jsi vypil piv?
Teď se mi posmíváte…
pupky vyvalený před sebe.
- Cvičení dokončeno. - Tvých pět minut skončilo?
Dvě minuty.
Ale dvě a pak dvě, sčítá se to. Chápete?
- Ta aplikace se mi líbí. - Stáhnu ti ji.
Cokoli, co lidi nutí k pohybu.
Přijde mi, že se ti tělo změnilo.
- Vidím rozdíl. - Jo?
- Ano, tady je to pevný. - Jo.
Ukaž, co jsem odcvičil?
Nech to.
Chutná ti ta molochia, Džano?
- Prosím tě. - Úžasná. Nemá chybu.
- Není nakyslá? - Ne.
Dobrou chuť.
Zijáde, proč nechceš molochii?
Dej mi to.
Proč jsi mi to neřekl?
- Co neřekl? - Že chodíš na terapii.
Znám ho?
Ne.
Znám ji?
Jak dlouho?
Asi půl roku.
Jsi naštvaná?
Já nevím.
Možná trošku.
Vždycky jsi byl proti. Proč teď?
Nevím, je toho víc. Chtěl jsem to zkusit, abych nelitoval.
Zkusit se má všechno.
Až jednoho dne nebudeme spolu, nemusím litovat, že jsem to nezkusil.
Například.
- Funguje to? - Nevím. To mi řekni ty.
Rozhodně se snažím vidět věci z jiného úhlu, ale…
- Snažím se, jak to jen jde. - Jak to myslíš?
Pokaždé, když se hádáme, je to mezi námi souboj eg a…
jeden z nás se snaží vyhrát.
Proč si například nemůžu aspoň jednou přiznat, že se mýlím?
Proč ne? Možná bychom to tak měli dělat.
Udělám krok zpět, abychom mohli společně dopředu.
Protože se bojím, kam jdeme.
A pak skončíme jako Barbie a…
Jak se jmenoval její manžel?
- Ken. - Ken.
Ona je celá umělá a on nemá koule.
Lepí to. Asi…
- Bych se měl převléct. - Jdi se převléct.
Fajn. Tak jo. Nezkoušel jsi…?
Rabi. Zpráva z WhatsAppu.
Proč by se měl bát? Jeho děvče s ním není.
- Zpráva od Isy. - No jo. Isa.
Jo, Isa. Ne Raša.
- Proč křičíš? - Potvrzuji, že to není Raša.
Ne, Isa je moje kamarádka. Občas mi pošle fotky…
- Ukaž. - Co je to?
Co je?
- Něco soukromýho. - Ukaž.
- Není třeba. - Jaký soukromí?
- Hrajeme hru. - Ta hra není posvátná. Takže tohle…
Nemůžeš pokazit hru, když jde o tebe.
Nekazím ji.
Nenuť mě vzít ti ho násilím.
Jen klidně jez dál.
Zijáde, prosím. Nemusíš vidět všechno.
S dovolením.
Zijáde!
Zijáde, nech ten mobil! Tohle je soukromý.
- Zijáde. Klid. - Říkám vám…
Dohodli jsme se, že pro nikoho tajemství neplatí… Ou!
- Jejda! - Co je?
- Páni! - Mluv. Co?
- Ne, Mariam. - Proč?
- Bože! - Blbci, poškrábali jste displej.
Doktore.
- Právě včas. - Chci to vidět.
Tohle je tvá parketa.
- Je to neslušné. - Jsem snad dítě?
Proč já ne?
Kdo je to?
Ukaž. Co to je?
- Co to je? - Proč si sedí na obličeji?
To je její stehno. Kdo to sakra je?
Je to tvá přítelkyně, Rabi?
- Ta druhá? - Kdo říkal, že je to má přítelkyně?
Ne, ale vypadá jako šampiónka v gymnastice.
V józe. Podle mě je to jóga.
- Rabi se rozjel. - Jako žena to nechápu.
Ani tady doktor neví, co to je.
Dost, Mariam.
Skvělá práce.
Divochu!
Na zdraví Isy i Raši!
Na zdraví.
- Ne, vlastně na Rabiho! - Na zdraví a díky.
Už se mě prosím dneska na nic dalšího neptejte.
Ano?
- Dobrý vkus! - Platí.
ROY: JAK TI JE?
Esemeska.
- Čí je to telefon? - Tvůj.
- Jo. - Co je to za zvonění?
Já nevím. Sara nebo Emad ho asi změnili.
To je Roy. „Jak ti je?“
- Kdo je Roy? - Nový poradce ve firmě.
Slyším o něm poprvé.
Je nový. Teprve začal. Ale dobrej chlap.
Proč tě kontroluje?
Dnes jsme toho v práci měli hodně.
Naštval jsem se na tým a začal řvát.
Hrozně jsem řval. Proto se ptá.
Jo, tos mi říkal.
Neodpovíš mu?
- Ne. - Proč ne?
Jsi hroznej. Trvá to jen minutu.
Uklidní se. „Jsem doma. Všechno je v pořádku.“
- Odpovím. - Ano, ale proč lhát? Není doma.
Jasně, nemusíš lhát.
- Správně. - To je jedno.
Nemusí mu říkat, že není doma.
Řekni mu, že jsi v pohodě, večeříš s přáteli a děkuješ za optání.
- Jasně. - Nemusí vědět, kde jsi.
Nic mu do toho není, ne?
Může mu to říct, ale je to otázka principu a soukromí.
Jsem tu na večeři a nikdo nemusí vědět, kde jsem.
O nic nejde, ale ptají se po něm.
- Zajímá se. - Nic mu do toho není.
- Je to tvoje věc, ne? - Jasně.
Každý nemusí vědět, kde jsi a s kým
a co děláš. Je zbytečně zvědavej.
Nikomu do toho nic není.
Proč ječíš? Nic jsem neudělal.
- Co je mu? - Uklidni se.
Rabi, jen klid.
Uklidni se.
Uklidni se, chlape.
Proč jsi tak vystresovanej? O nic nejde.
Ale jde. Protože ty blbý mobily
nám zničily život a my se tomu nebráníme.
Dovolili jsme jim vstoupit do našich životů, a jak někdo kýchne,
celý svět o tom musí vědět.
Neuvěřitelné. Neuděláme ani krok,
aby to ten krám nevěděl, a my to dovolíme a nebojujeme proti tomu.
Zatracený telefony i jejich vynálezce!
- Fajn! Neodpovím. - Ne!
Neodpovím.
- Neměl bys. - Fajn.
Má pravdu.
Ne, nemá. Proč takhle přehání?
Lidi, mám pocit, že to zatmění Měsíce na nás má dost špatnej vliv.
- Máš poštu. - Já?
V hlasový schránce.
- Bojíš se? - Ne, proč bych měl?
- Otevři to, uvidíme. - Tak jo.
„Alexandra Travel, 550 dolarů, Bodrum.“
- Můžete platit i šekem. - A jsi z obliga.
Hezký. Mariamin telefon.
- Tu máš. - Počkat. Něco vám ukážu. Moment.
Google, přečti můj e-mail.
- Nemáte žádné e-maily. - Ani Google tě nechápe.
Je to hlasová schránka.
Proč říkáš e-mail?
Dejte mi už pokoj, ano?
Google, přečti mi hlasovou schránku.
Máte jednu novou zprávu.
Ahoj, drahoušku! Promiň, že odpovídám pozdě,
ale čekala jsem, až se mi ozve ten chlap kvůli tomu bytu.
Ten byt, cos viděla v prvním patře, je jediný zařízený
a bude k dispozici za dva měsíce.
Ostatní jsou obsazené.
Má tchyně je tam moc spokojená, takže ji rozhodně doporučuji.
Je to velmi praktické.
A ta dívka, co jí pomáhá, může pomáhat i tvojí tchyni.
Tak mi zavolej, až budeš moct, pusu, ahoj.
Tohle je Rania.
Jaký byt?
Byla na návštěvě u své matky a ukazovala mi ho.
- U své matky? - Jo.
Hotelový styl bydlení poblíž našeho domu, novostavba.
Velmi pěkné, elegantní.
- Mariam? - Ano.
Proč jsi tam byla?
- Jen tak. - Buď upřímná.
Chystáš se vyhodit mou mámu?
- Co to říkáš? - Řekni, že už ji nechceš vidět,
- a já ji pošlu zpátky do Egypta. - Proč si to myslíš?
Co ti udělala? Má tě ráda.
- Vždycky mi říká, jak jsi vzácná. - Já vím.
- Co? - Já vím.
Odešla z Egypta, aby mohla být s dětmi.
Pomáhat tobě i nám se vším, co potřebujeme.
Tak řekni, mám pravdu?
- Ano, nebo ne? - Ano, ale… Ano.
Víš, že ji mám ráda,
ale nedělej, že necítíš, jak je to doopravdy.
Promiň, ale nepřišla pomáhat, přivedl jsi ji,
když ti umřel táta,
abys nemusel jezdit sem a tam do Egypta…
Pomohl jsi sobě, ne mně.
No jasně, ona se hrozně přemáhá, když se věnuje dětem,
- a ty dobře víš, že náš problém… - Tak dost!
- Náš problém je jinde. - Že já vůbec něco říkala.
To stačí. Skončili jsme. Konec.
Zapomeň, co jsem ti řekla.
Šerífe… Miluju Zijádovu matku.
Ale jestli se jednoho dne rozhodne žít s námi, neustojím to.
Promiň, zlato. Neber si to zle.
Ne, chápu to.
Ani já bych nevydržel v jednom domě se svou matkou.
Zkus se do ní na chvíli vžít.
Řekněme, že by k vám přišla její matka. Co bys dělal?
To nemůžeš srovnávat. Moje máma je vdova a nikoho nemá.
Její máma a táta žijou spolu. To je jiný.
Dobře, ale tvoje matka…
Na rovinu, je trochu problematická.
Šerífe, pamatuješ si, jak tvá máma přijela bez ohlášení z Egypta?
Vešla do domu, oba jsme byli opilí.
Tenhle tancoval s…
Od toho večera jsem netancoval.
Ne, vážně. Je roztomilá.
Tvá máma je trochu složitější.
Ano, moje matka je složitá.
Kolik je?
-10.15. -10.15.
Jdeme, ať nepřijdem o zatmění Měsíce.
Zapomněli jsme na ně.
- No tak. - Nechte tu telefony.
Žádné mobily.
- Chci si udělat fotku. - Žádné mobily. Jen tvůj.
Nemůžem už skončit?
- Ta hra mě unavuje. - Pojď, Zijáde. Jdeme.
- Jsem unavenej. - Přinesem bundy.
- Ty máš věci venku? - Jo, venku.
Ne, ale… Chci bundu.
- Ano. - No tak, Rabi. Ty a já…
Nádhera!
Ale pořád vidím dva.
Jsou dva. Měsíc a jeho stín. Mají se rádi.
Uvidíme se na temné straně Měsíce…
Temná strana Měsíce.
- Uvízlo mi to v hlavě. - Je to úžasný.
Bůh ví, co nám tenhle Měsíc přinese.
Zvlášť dnes večer.
Mrzí mě, co jsem uvnitř řekla.
Nechtěla jsem tě naštvat.
Víš, že bych se na tebe nikdy nezlobil.
Pojďme se vyfotit.
- No tak. - Honem.
Užíváme si Měsíc.
Jak děláme selfie, hned si začneš stěžovat.
Pojďte blíž.
Stojíte daleko. Pojďte blíž.
- Ještě kus, ať vidíme Měsíc. - O mě se neboj, jsem v záběru.
Walíd není.
- Vezmu ho. Mám delší ruce. - Dobře, pojď.
- No tak. - Honem.
- Opatrně. - No tak.
Raz, dva…
- Sýr! - Sýr!
- Co chce? - Nevím.
- Kdo je Romeo? - Její ex.
Co by chtěl? Je smutnej, protože sleduje zatmění sám.
Bez svojí Měsíčňanky.
Jasně.
Přísahám, že nevím, co chce.
Vyfotíš to? No tak.
- No tak. - Dělej, Zúzi.
Proč ho máš jako Romea?
Jmenuje se Romeo. Jak si ho mám uložit?
Použij jeho příjmení. Nebo ještě lépe, neukládej si ho.
Co blbneš? Přeháníš.
- Říkala, že je to ex. - Právě, je to její ex.
Má pravdu. Ex bývají nebezpeční. Nedá se jim věřit.
Džano. Kdo odešel?
- Ty od něj, ne? - Ano.
Tak už jdeme fotit.
- Jo. - No tak.
- Dělej. - No tak, Zijáde. Proboha.
- Sýr. - Sýr.
- Je to chlap k ničemu. - Seru na tu fotku!
- Jde o princip.
Ano, princip, to je tvoje. Co to povídáš?
No tak!
- Sýr. - Sýr.
Počkej. Budu počítat. Raz, dva…
- Sýr! - Sýr!
Jasně, chlap k ničemu.
Co se to děje?
- Jen klid. - Co se děje?
Uklidni se. Vysvětlím ti to.
Co vysvětlíš?
Napsal ti, že chce mít sex.
- A má modrý koule. - Drž hubu!
Jen klid. Můžu vysvětlit?
Romeo je do někoho zamilovaný a trpí.
Ona má přítele a zanedbává ho. Toť vše.
- Co s tím máš společnýho ty? - Pořád mi o ní píše.
- Bere mě jako kámošku. - Jestli je kámoška, tak co?
- Kámoška. - Bere tě jako kámošku.
A teď chce mít sex?
Kdo to vůbec je? Kdo je to? Krucinál!
Někdo, koho znám, a Romeo ji miluje.
Ona s ním občas spí a všichni víme, že má jinýho,
a on za ní jde jako pes.
Jasně, tak volá veterinářku.
- Fajn. Už nic neřeknu. - Co s tím má společnýho sex?
Vysvětlila jsem ti to. Romeo se s ní chce vyspat
a ona ho zneužívá a kašle na něj. Toť vše.
To není vtipný.
Zijáde, žertujeme.
- Jsi mimo. - Děláme si legraci.
Vrať se.
Hezký! Neuvěřitelný!
- Já to nechápu. - Víš co?
Ať to vysvětlí sám.
Ne, nechci s ním nic mít.
- Ať to vysvětlí. - Ne, nechci.
- Bude lepší… - Nech už toho.
Bude to lepší.
Je to teď nutný?
- Haló? - Co se stalo?
Přemýšlím, že jí zavolám.
- Chci ji vidět. - Romeo.
Říkala jsem, že má přítele. Nemá smysl jí volat.
Píše mi esemesky, že mě chce.
Nedělej to. Využívá tě, aby ho vytočila. Pak ti dá kopačky.
Radši tam fakt nechoď.
Já nevím.
Snažím se ti pomoct. Je to můj názor. Dělej si, co chceš.
No tak jo. Neudělám to.
Tak ahoj.
- Džano? - Hmm?
ROMEO
Děkuju.
Spokojen?
Jak dlouho s ním komunikuješ?
No… bavíme se.
Jak často?
Já nevím. Nesleduju to.
- Volá mi, když má pocit, že… - Jasně. Fajn. Chápu.
Tak jo. Vraťme se k večeři.
Proč jsi mi neřekla, že se bavíte?
Protože to není nic, co by tě zajímalo.
Říkalas, že si všechno řekneme.
Jistě. Všechno je důležitý. Co se týká nás, našeho života.
Proč mám pocit, že tě pořád miluje?
Pochybuješ o mně?
Chceš tvrdit, že jsem udělala něco špatnýho?
Tak jsem to nemyslel. Ale já se svou ex nemluvím.
- S kterou? - S žádnou z nich.
S žádnou! Nesnáší tě.
Doma jim visí tvá fotka a vrhají na ni nože.
Nože!
Jestli ti to tak vadí, řeknu, ať přestane volat.
- Prosím. - Tak jo.
Tak budeš mít pokoj. Můžeš s ním kdykoliv mluvit tajně.
Ne, když slíbím, že nebudu, tak nebudu.
Mimochodem, Zijáde,
nemáš se čeho bát. To ona dala kopačky jemu.
Nebyl Romeo náhodou v Iráku?
No jo, proto by tam šla.
Přestaňte, vy tři.
Víc problémů neunesu.
To je Sophie.
Vem jí to.
- Ahoj. - Ahoj, tati.
- Co je, zlatíčko? - Můžeš mluvit?
Ano, zlato. Co se děje?
Pamatuješ, o čem jsme mluvili před pár dny?
Džilo chce, abych u něj přespala. Jeho rodiče odjeli.
Tati? Slyšels mě?
Ano, zlato. Co jsi mu řekla?
Já nevím. Chci, ale netušila jsem, že to řekne zrovna dneska.
Když řeknu ne, bude zklamaný.
Nevím, co dělat.
No…
Chceš u něj přespat, aby nebyl zklamaný?
Jestli nechápe, proč váháš,
a bude zklamaný, tak to není v pořádku.
Ale to není ten důvod, že?
Jasně, že ne.
Já nevím, tati. Co mám dělat?
Sophie, zlato. Tohle je ta nejtěžší otázka.
Podle mě bys tam jít neměla, ani dnes, ani jindy. Ale…
Máš svobodu.
Můžeš si dělat, co chceš. Tak jsme tě vychovali.
Rozhodni se, jak chceš, ale…
Když tam dnes přespíš, zůstane to v tobě napořád.
Budeš si to pamatovat navždy a budeš se k tomu vracet.
Rozumíš?
Jestli to chápeš, pak říkám, abys šla.
Pokud si stále nejsi jistá, nebo je ti to nepříjemné, nechoď.
Nechoď.
Máš spoustu času.
- Tati? - Ano, zlato?
Díky. Když zůstanu u Džila, neříkej to prosím mámě.
Řekni jí, že nevíš, anebo že jsem u Tiny.
Proč jí nezavoláš a neřekneš jí to sama?
To teda ne. Víš, jaká je.
Naštvala by se a vyváděla. Nikdy mě neposlouchá.
To není pravda.
Máma vždycky poslouchá,
ale není to pro ni snadné.
Myslí si, že ty neposloucháš ji.
Tati, musím jít. Mám tě moc ráda.
Já tebe taky, beruško.
Pozor na auta…
Má štěstí, že tě má.
Terapie funguje.
Všichni víte, že chodím na terapii, že?
Ty to ještě nevíš.
Už půl roku.
Jde to skvěle.
Na zdraví, přátelé!
Moc informací. Promiňte.
ROY: PROČ NEODPOVÍDÁŠ?
Volá ti žabička.
- To je Roy. - Hm.
„Proč neodpovídáš?“
Je to otrava. Fakt hroznej.
Odpověz mu, ať se uklidní.
Fajn.
Řeknu mu…
Jsem na večeři s přáteli.
Odeslat.
Rabi, podáš mi prosím vodu?
- Je ten rýžový nákyp dobrý? - Výtečný.
- Píše: „Běž do hajzlu!“ - Cože?
Co?
Pomátl se?
- Jak to může napsat? - Já nevím.
Nikdo z nás ho nezná.
- Jenom ty. - Neznám ho.
Teda neznám ho dobře.
Teprve ve firmě začal.
Není divný, aby ti někdo bezdůvodně nadával?
Jo, pokud není pitomec. Ano, je to pitomec.
Fajn.
Nemohla by to být holka a jmenovat se třeba Arwa, ne Roy?
Arwa? Kdo je Arwa? Ne.
Třeba nová sekretářka.
Koketuje se šéfem a uráží tě.
Ano, pak ta rtěnka na košili.
Ne, jen žertuješ.
Ale! Už volá.
Zvedni to, ať víme, proč se na tebe zlobí.
No tak. Vem to.
- Zvedni to. - Fajn. Zvednu.
- Zdravím. - Proč mi to děláš?
Ty mi lžeš, že jo?
Říkals, že jsi nemocný a v posteli.
A teď jsi na večeři u přátel!
Haló?
Proč neodpovídáš?
Otravuju tě, co?
Vážně běž do hajzlu. Nevíš, co chceš.
Chceš mě, nebo ne?
Řekni to.
Víš co? Je mi to jedno. K čertu s tebou, když nechceš.
Já to nechápu.
Nechápu to.
Je to cvok.
Já to nechápu. To znamená…
Ne.
Zítra ho vyhodím. Je nebezpečný pro firmu. Tohle by nešlo.
Co je? Proč na mě tak koukáš?
Věříš mě, nebo tomu cukroušovi? Ne.
No co je? Jasně, že ne. Mně?
Myslíš, že se mi líbí chlapi?
Řekni něco, Mariam.
Nevěděl jsem, že…
Že je takový.
Nedalo se to poznat.
A teď po mně jde.
To je vtip, ne? Je to vtip.
Co je to za výraz?
- Proč jsi mi to neřekl? - Co neřekl?
Co neřekl, Mariam?
Řekni něco, Walíde. Zijáde, ona mě podezřívá.
Je to možný. Stane se to. Spousta chlapů…
- By chtěla… - Hm.
Ne, počkej chvíli.
- Měl bys něco říct. - Co?
- Tohle je tvůj kluk? - Cože?
Jste spolu?
- Spolu v posteli, ve vztahu… - Zbláznila ses?
- Co to říkáš? - Mariam? Uklidni se.
- Gayové to prostě na chlapy zkouší… - Přesně.
- Pardon. Ať odpoví sám. - Cože?
- Spali jste spolu? - Co to říkáš?
Posloucháš se někdy?
Jsme spolu 15 let. Máme tu Saru a Emada.
A nevíš, s kým jsi a co mám rád?
No ano. Vidíš, jak jsem hloupá?
Mariam! Podívej se na mě.
- Podívej se na mě. - Dívám, a nevím, kdo jsi.
Mariam, jsem tvůj manžel. Myslíš, že můžu být s mužem?
Umíš si mě představit s mužem?
Mariam! Buď rozumná.
Uklidni se. Jsem tvůj manžel a ty mě moc dobře znáš.
Myslíš, že bych dělal takový svinstvo?
Teda je to jejich věc. Lidi jsou svobodní. Ale já nejsem takový.
Miluju ženy. Miluju tebe. Ty to dobře víš.
Omlouvá se a chce, abys mu odpustil.
Jeho rtům se stýská po tvých.
To je nechutný!
Nemůžu tomu uvěřit.
Jak to? Šeríf?
Kdy? Já nevím.
Co je to za blbost?
Nemůžu tomu uvěřit! Kdo je to?
Řekni, že to není pravda. Já nevím.
Nevím…
- Nevím, co říct. - Radši nic neříkej.
- Co jsem udělal, Zijáde? - Co jsi udělal?
- Já nevím. Ptej se sebe. - Nic.
Nic? Určitě?
Jsem v pohodě.
- Něco tě žere? - Ne.
Nic? Nic tě nežere?
- Uklidni se a nech ho mluvit. - Kdo mu brání?
Já nevím. Dvacet let nic neřek.
A teď chce mluvit.
- Co mám říct? - Cože?
Já nevím. Chceš mi něco říct?
- Co? - Co?
Kamarádíme se už základky.
Teď se na tebe dívám a nepoznávám tě.
Co se změnilo?
- Pořád je to stejný člověk, tvůj přítel. - To jsem si myslel.
Ukázalo se, že je toho dost, co nevím.
- Měl mi to říct, protože je můj kamarád. - Měl?
- Jo! Měl jsi mi to říct. - Proč?
Ptáš se proč?
Bydleli jsme ve stejném domě.
Spali jsme vedle sebe.
Vyměňovali si oblečení.
Mám právo vědět,
jestli kamarád, se kterým jsem dělal blbosti,
má rád chlapy, ne?
A pak se rozhodnout.
Asi by to nic nezměnilo, ale mohl jsi to říct.
Skvělé! A pak se rozhodneš. Je to důležitý a…
Co to říkáš? Posloucháš se vůbec?
Víš, co jsi právě řekl?
- Víš, co jsi neřekl? - Uklidni se, Zijáde.
Přeháníš. Uklidni se.
Přeháním? Protože já jsem ten magor.
Protože tohle je pro vás normální.
Možná… možná se pletu. Musím jít. Takže… dobrou.
- Ne. - Džano!
Je to moje chyba.
Protože jsem si myslel, že jsme přátelé,
a přátele bereš, jací jsou…
Džano!
- Džano! - Možná má Šeríf pravdu.
Věříš mu?
Možná je ten chlap cvok a chce dostat Šerífa do potíží.
Je to možné.
Může se to stát.
Něco se tady děje.
Říkal, že se mu stýská po manželových rtech.
Chápeš, co to znamená? Nerozumím tomu.
Je to pravda.
Jak dlouho to trvá, Šerífe?
Odpověz mi, prosím tě.
Víš, jak dlouho už jsi se mě nedotkl? Rok!
Nevím, možná i dýl.
Proč? Necháváš mě vadnout a sám si užíváš?
Odpověz!
Jo, byl pořád na telefonu…
Smála jsem se tomu a myslela si…
že je to blbost. Že o nic nejde.
Nikdy mě nenapadlo, že by mi tě ukrad muž, ne žena.
Myslela jsem, že je se mnou něco špatně. Ale to s tebou!
Jsem žena. Ty nejsi chlap!
No tak, ukaž mi rty!
Jo, nepamatuju si je. Tak jak se mi po nich může stýskat?
Chci něco říct.
Dobře, řekni mi to. Kolik mužů jsi předtím měl, Royi?
Odpověz. Kolik mužů?
- Děláš chlapa, nebo ženskou? - Jasně.
- Moc jsi pila, jako obvykle. - Jo!
Teď to hodí na pití.
- I tohle. - Jdeme.
Dokonce i tohle hodí na pití. Ne!
- Mariam! Jdeme! - Jsou to tví přátelé. Měli by to vědět.
- Měli by to vědět. - Doma si o tom promluvíme.
- Ne! - Jdeme, Mariam.
Nesahej na mě. Kde doma?
Nevrátím se tam s tebou.
Běž si kurva domů sám.
Telefon.
Tvůj telefon.
Maurice.
- Zdravím. - Dej to nahlas.
Proč mi to nebereš?
Tolikrát jsem ti volal.
Jo, já vím, Maurici. Ale…
Zijáde, tys na mě asi zapomněl.
Potřebuju zaplatit.
Stav se zítra, uvidíme, co se dá dělat.
Tak řekni, líbil se jí prsten?
Jo, líbil.
- Maurici. - A co ty náušnice?
Zavolám ti zítra, Maurici. Měj se. Stav se zítra. Čau.
Komu se líbily náušnice?
Tobě.
Nenosím náušnice. Nemám ani dírky.
Viděl jsem je v Mauriceově obchodě a líbily se mi,
tak jsem si myslel…
Lžeš mi, že?
Teda. Kašlu na tu hru!
Hádáme se. Nerozumíme si.
Každý si vykládá věci po svém.
Pro koho jsou ty náušnice?
Odpověz. Pro koho jsou?
Odpověz, Zijáde. Pro koho?
Nicole!
Vem jí to.
Teď… Není třeba. Ona to…
- Vem to. - zvládne.
Odpověz jí.
To se srovná…
Co to děláš, Džano?
Co děláš? Dej mi ten mobil.
- Dej mi ten mobil. - Ahoj, zlato.
Promiň, že volám tak pozdě ale už nemůžu. Zpanikařila jsem.
Udělala jsem si test a mám dvě čárky.
Asi jsem těhotná.
Dvě čárky znamenají těhotenství, ne?
Řekni, prosím, že to není pravda.
Haló?
Odpověz, Zijáde, protože už to nezvládám.
Zijáde?
Haló?
Odpověz mi, prosím. Odpověz.
Džano.
Džano!
Džano.
Otevři dveře!
Ty hajzle!
Jsi v pořádku?
Jo, dobrý.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jsme manželé necelý rok.
Jsme šťastní…
Máme sex každý den.
Proč?
Tolik otázek, Džano.
Nevím, co na to říct.
Nechtěla jsem se vdávat.
Nikdy jsem nevěřila na manželskou lež.
Měla jsem radši
zůstat sama.
Jo, sama, ale svobodná.
Dokonce jsem přemýšlela o dítěti.
Miluju děti, ale… Bála jsem se.
A věřila jsem mu.
Uvěřila jsem mu a zamilovala se.
Přesvědčil mě, že můžeme být šťastní.
Přestaň, Zijáde. Teď ne.
Magdo, otevři! To je Šeríf. Otevři.
Otevři. Máš zprávu z Facebooku.
- Ptá se, jestli máš kalhotky. - Nech mě být.
Šerífe, nevymýšlej si blbosti, abys odved pozornost.
Neznám ho. Je to někdo, s kým chatuju na Facebooku.
Ty ho neznáš? Ptá se, jestli máš spodní prádlo.
Fakt ho neznám. Nevím, jestli je starý, nebo mladý.
Neviděla jsem ho.
- Chatujeme a bavíme se. - Bavíte?
Nemá mi to vadit? Nerostou mi parohy? Hele.
- Nesahej na mě! - Zavolej mu.
- Ne.
- Zavolej mu. - Neznám ho.
- A nevolám mu. - Zavolej mu.
Nikdy jsem s ním nemluvila. Může být s rodinou.
Ty nemáš rodinu? Co máš ty? Nic?
- Zavolej mu. - Mlč.
- Nevolej mu. - Promluvím s ním. Sedni si.
- Vytočím ho. - Nebudu mluvit.
- Tady máš. - Nebudu mluvit.
No tak, bav se.
- Nebudu s ním mluvit. - Bav se.
Haló? Mariam?
- Ahoj, Mariam. - Zdravím.
- Jsi to ty? - Ano, jsem Mariam.
Promiň. Vyrušil jsem tě. Neměl jsem psát.
Ne, nic se neděje.
Opravdu bych nevěřil, že mi zavoláš.
Chtěla jsem jen slyšet tvůj hlas.
Já taky.
Mohli bychom se setkat?
Dohodli jsme se, že ne.
Tys nechtěla.
Ano, pravda. Necháme to tak.
- Můžeme, jestli chceš. - Ne, to je v pořádku. Musím končit.
Počkej, Mariam. Počkej.
- Počkej. - Ano?
Nikdy bych nemyslel, že máš takový hlas.
Ani já ne.
Už mi věříš? Odcházím.
Máš na sobě kalhotky? Slušná žena by je měla mít.
- Jsi slušná, nebo ne? - Pusť mě. Nesahej na mě.
Tohle potřebuješ, aby sis mě všim?
Celá léta si mě nevšímáš.
Vím, že z tvého pohledu je jeho otázka velká zrada.
Ale pro mě
je to jediná věc, díky které se cítím jako žena,
cítím, že žiju.
Nemusím myslet na svého skutečného muže a necítím se jako mrtvá.
Pak by ses musela chovat jako žena.
Řeknu vám něco, co byste měli vědět a co nenajdete na jeho
- ani mém mobilu. - Mlč.
- Nebudu. - To stačí.
Jsou to tví přátelé a měli by vědět všechno.
V den té nehody jsem řídila já, ne Šeríf.
Byla jsem opilá a trvala na tom, že budu řídit.
Já zabila toho muže, ne Šeríf.
Nechtěla jsem se přiznat kvůli dětem.
Šeríf se rozhodl jít do vězení místo mě.
A tuhle obrovskou oběť splácím každý den, doteď.
Říkals, že to bude zabití z nedbalosti.
Ano, nakonec je to zabití. Ale neumřel jenom ten člověk.
- Dost. - Umřela jsem i já.
- Ne, to nestačí. - To stačí.
Nevšiml sis,
že jsme o tom od té nehody nemluvili?
Jistě, že sis nevšim.
Modlila jsem se,
abys mě z toho přestal vinit.
Abys mi řekl, že mi odpouštíš a že mě pořád miluješ.
Jo, mimochodem,
pořád mě miluješ, Šerífe?
Stejné ticho, které mě zabíjí už roky.
Proč jsme vlastně pořád spolu?
Už to přetahujeme.
Kdybys mi řekl, že jsi gay, ušetřil bys mi tolik utrpení.
Já jsem gay.
Já jsem tady gay.
To není můj telefon.
S Šerífem jsme si je vyměnili.
Takže…
já jsem gay.
Promiň, nevyšlo to.
Ten nápad byl od začátku…
Proč jsi nám to neřekl, Rabi?
A dobře jsem udělal.
Co jsem měl říct?
Hodina, kterou jsem s váma prožil jako gay, byla nejhorší v mým životě.
Moje žena mě nepoznávala.
Nejlepší přítel mě chtěl zabít.
Řeknu vám…
Myslíte si,
mě vyhodili, protože mi nechtěli prodloužit smlouvu?
Vyhodili tě, protože zjistili, že jsi…
Rabi.
Stěžuj si na ně.
Udělej skandál.
Nedokázal jsem to říct ani vám.
Jak se mám odhalit přede všema?
V tomhle světě?
Co by to udělalo s mámou? Umřela by.
Skvělý.
Můžeš nás seznámit s Royem, jestli chceš.
To si nemyslím.
Po tom, co jsem dnes viděl…
Myslím, že ne.
Ne, že bych se bál, co byste řekli.
Ale protože ho chci chránit.
Protože tohle dělají lidé, kteří se milují, ne?
Nemají se navzájem chránit?
Před tímhle.
A tímhle.
Džano.
Otevři dveře. To by stačilo.
Otevři dveře.
Džano, otevři ty dveře.
Džano?
- Džano, otevři. - Otevři dveře.
- Džano! - Vyrazíme je. Pomoz mi.
Otevři, to už by stačilo!
Uhněte!
Volala tvá máma.
Řekla jsem jí, že se stane babičkou. Byla moc šťastná.
Děláš dobře, že jim Roye nepředstavíš. Nech si ho pro sebe.
Na co čekáš?
Běž za ní.
Dělej. Běž za ní.
- Není to nádhera? - Ano.
- Zpátky do normálu. - Moc hezký.
Na co koukáte, hrdličky? Zatmění Měsíce skončilo.
- Tak pojď, Šerífe. Je mi zima. - Tak jo.
- Ahoj, lidi. - Ahoj.
- Zavolej nám. - Ano. A co ten zápas zítra?
Nevím, jak se rozhodli. Vy něco víte?
Možná ho zrušili.
Kdyby se hrálo, zavolejte.
- Jo. Ovšem. - Jasně.
- Miluju tě. - Ahoj.
- Rabi! - Jo.
Příště nám představíš Rašu.
- Jo, budeš muset. - Určitě.
- Zamilujete si ji. - Jasně.
- Tak jo. - Fajn.
- Jdeme, Šerífe. - Dobře. Co se tak tváříš?
- Víno? Viděl jsem tě pít. - Jeden hlt. O nic nejde.
Jeden hlt? Ani to nesmíš.
Panebože.
Proč jsi nechtěl hrát?
Nelíbilo se mi to.
Bojíš se něčeho?
Já?
Ne, já ne. Proč bych se měl bát?
A proč jsi do toho nechtěl jít?
Protože se nám rozpadá vztah.
My se rozpadáme.
Někomu se to rozpadne dřív…
Všichni jsme zranitelní.
A zvlášť s tímhle.
Jsou tam všechna naše tajemství.
Nemůžeme si s tím zahrávat, když nevíme, kdy to exploduje.
Ale nemám co skrývat.
Podívej se, na co chceš.
Nemám ani heslo.
Líbí se mi tvoje náušnice.
Jsou nové?
Hm.
CHTĚL JSEM TĚ POLÍBIT.
Píšeš esemesku?
Ano, píšu Walídovi a May, abych jim poděkoval.
- Jsou skvělí. - Hm.
JÁ TAKY.
- Dneska jsme se bavili, ne? - Ano.
NICOLE
- To je Nicole. - Neber jí to.
Musí pochopit, že máš svůj život.
Máš pravdu.
Kašlu na ni.
Brzy vám začne tréninková seance.
Připravte se na cvičení.
Zaujměte pozici. Za tři, dva, jedna!
Překlad titulků: Petr Miklica