Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREZINTĂ
Lumea va fi martoră la un eveniment celest rar,
prima eclipsă totală de lună într-o noapte cu lună plină.
Oamenii vor putea urmări eclipsa totală de lună
pe cerul Mediteranei,
în Asia de Vest și Africa de Nord.
Este un eveniment rar, care va mai avea loc abia peste 19 ani.
- Mai încet! - Eclipsa de lună este…
Doza e în funcție de greutatea câinelui.
Dnă, dați-i toată pastila. Spargeți-o și amestecați-o cu mâncarea.
Bine. O jumătate de pastilă.
Urmați instrucțiunile de greutate de pe cutie.
De ce? Cât cântărește?
Bine. Dați-i trei sferturi din pastilă, atunci.
Termină!
Nu dv., doamnă. E câinele meu.
Dobermann. E feroce, știu.
Nu! Șezi, Zeezo! Șezi.
Bravo!
Deci trei sferturi de pastilă. Da, doamnă.
- Unde te duci? - Ți-am spus. La Tina.
Nu mă minți, Sophie!
Bine, nu mă crede.
- Cine te ia? - Tina și prieteni pe care nu-i cunoști.
O să te vezi cu Jalal, Jeelo, cum îl cheamă?
Nu.
Am zis să nu minți.
Nu mint. Merg la Tina și nu știu cine va fi acolo.
Și ce sunt astea? De ce sunt în geanta ta?
Sunt ale Tinei. I le ascund.
Tina. Crezi că sunt proastă, Sophie? Nu sunt idioată. Te culci cu el?
Nu răspunde. Îi spun tatălui tău. Mă înnebunești.
Te înnebunești singură.
Emad a luat cina.
Dacă zice că-i e foame, vrea doar să stea până târziu.
- Mulukhia se servește fierbinte. - Am acoperit-o, să rămână caldă.
Dacă e încă fierbinte, se taie.
Sper să nu.
Sara! Emad! Nu vedeți cât e ceasul?
Opriți jocurile și la culcare! Haide!
- Te rog! Cinci minute. - Mamă.
Niciun minut, Sara.
Haide! Emad, oprește-l sau te gâdil.
O să le prăjească creierul.
Haideți, copii!
Zahărul pe care-l primesc de la mama ta le va prăji creierul.
Iau eu orezul cu iepure.
Stai. Nu mai iau anticoncepționale.
Ce?
Uite ce am găsit în geanta fiicei tale.
- I-ai umblat prin geantă? - Căutam acte.
Serios, May?
Iese cu Jeelo, iubitul ei idiot.
- I-ai umblat prin geantă? - Da. Doar de asta îți pasă?
Fiica ta a scăpat de sub control. Spune-i că nu are voie să iasă azi.
May, împlinește 18 ani. Va face ce vrea.
De ce ești așa de permisiv cu ea?
Abia aștept să-i văd fața lui May când vede că i-am adus iepure.
Mi-am uitat telefonul. O secundă.
Să mergem!
Câți copii ca ea vin la clinică?
Nu o poți controla. Nu te înțeleg, sincer.
- E fiica mea. - Vă bateți cap în cap.
Crede că, dacă e mai mare, poate să facă ce vrea?
Da, dar e destul de mare. Nu mai e copil, May.
Mama nu mă dădăcea așa.
Ce legătură are? Nu sunt mama ta.
Nu și-a făcut griji deloc.
Ești băiat. E altceva.
Ce tot spui?
Zău așa!
Dacă era băiat și găseai prezervative, era mai bine?
Deci tu ești părintele mișto?
Vezi-ți de ceapa ta!
Ce-i cu vinul ăsta nașpa?
Nu e de prost gust? Luăm altul?
De prost gust? E un vin bio franțuzesc, de 40 de dolari.
Haide, Ziad! Știi cum sunt.
- Ce faci? Nu. - Scot prețul.
Nu e frumos, Ziad.
Lasă-l, ca să știe că a costat 40 de dolari.
Bine.
Ce e așa special la eclipsa de soare de azi?
Luna va rămâne întunecată o bună vreme.
Dar asta e fața adevărată a lunii.
- E ceva drăguț? - Nu, e ciudat.
Se spune că au loc lucruri ciudate.
Și e eclipsă de lună, nu se soare.
Bine.
Lunaticule.
Mă lași cu ochii-n soare.
Bun venit!
- Bun venit! - Will!
- Ce faci? - Mi-ai lipsit!
- Mi-ai lipsit. - Și tu.
- Nu trebuia. Ce e asta? - Mulukhia.
În sfârșit gustăm mulukhia egipteană.
Nu orice mulukhia, e cu carne de iepure. Când gătești, trebuie să-i spui „epure”.
- Epure. - Mai încearcă.
Faci cu ochiul.
- Bună! - May!
- Ce faci? - Mi-ai lipsit.
Și tu. Ce-i cu iepurii?
Am adus mulukhia cu iepure.
- Pentru șocul cultural. - Ce șoc?
Ne-am șocat deja la El Prince, în Egipt.
- Fată isteață! Mai ții minte? - Cum să uit?
- Cum miroase? - Uimitor! Ni se face foame.
- Așa a fost toată ziua. - Uimitor!
- Ce bei? - Dacă gătești pentru ea?
Nimic. Unde e Sophie?
Se îmbracă. Iese în oraș.
- Bine. Mă duc… - Mai bine nu.
De ce ai făcut asta? Vreau să…
- Ce s-a întâmplat? - Am găsit în geanta ei…
- Țigări? - Un prezervativ.
Sfinte! Și tatăl ei a aflat, desigur.
- N-a făcut nimic? - Nimic.
Nu o lăsa să iasă.
- Bună seara! - Bună!
- Bună!
- Bună, Jana! - Ce faci?
- Bună, Sherif! - Ce faci?
- Mariam, mi-a fost dor de tine. - Și mie.
- Superbă rochie. - Te prinde.
- Mersi. - Bună, May!
- Bună, Mariam! - Bună! Ce faci?
- Arăți minunat! - Mersi, dragă.
- Bună, May! - Doi pupici.
- Te-am blocat. - Sper că n-ai zgâriat-o iar.
Doar puțin.
- Noul cuplu a venit? - Încă nu.
- Doar o sticlă, zgârcitule? - Ce, vrei un bax întreg?
- E o sticlă de 40 de dolari. - Îi scoți ochii, Ziad?
Știu, am văzut prețul.
- Bio. - Bio? E o porcărie. Nu se deschide.
Rabih vine cu iubita. O cunoaștem și noi. Cum o cheamă?
- Rasha. - Rasha.
Sigur e drăguță dacă e cu el.
O fi specială ca el.
Ce are Rabih?
Femeile adoră bărbații ca el. Zic și eu.
Rabih e amuzant.
În 25 de ani nu l-am mai văzut cu o fată bună.
- Numai panarame. - Ești gelos?
Stai. Ce are Rabih? E dulce, drăguț, amuzant, cumsecade.
Oamenii îl adoră.
Și tu ziceai că-l văd doar ca pe un amic.
De ce te iei de el?
Toate fetele cu care ai ieșit tu erau fotomodele?
N-am vrut să spun asta, Jana. Dar…
Au venit!
Abia aștept să o văd.
Crezi că e sexy și vor fi invidioși pe el? Ce-i asta?
Mereu uit pe unde se iese.
Ce?
Ești singur. Unde e Rasha?
Am venit să o cunoaștem.
Știu, dar nu se simțea bine și am zis că mai bine stă acasă.
Nu! E ceva grav?
Nu. Nu se simte bine, dar e în regulă.
Păcat! Voiam s-o vedem.
- Da. - Cina e în onoarea ei.
- Să plec? - Nu!
Haide! N-am vrut să spunem asta.
- Dă-mi astea. - Scumpule!
- Mi-a fost dor de voi! - Și nouă!
Ești bine?
- Bun venit. - Te-a părăsit?
- Haide! - Te-a părăsit?
Doamne, nu! Nu se simte bine.
- S-au certat. - Nu.
- Ce are? - Nu se simte bine.
- Are febră? - Nu.
- Beebo! Omule! Ce faci? - Ce are?
- Deci nu v-ați certat? - Nu.
Ce mai faci?
- Nu-l băga în seamă, e enervant. - Ce are?
- Câți ani ai spus că are? - N-am spus.
- Ce aveți? - Gata!
- Lăsați-l! - Mersi.
Nu-i asculta.
- Ce e asta? - E pentru Rabih.
Vor să știe câți ani are. E bătrână?
- Cum adică? - Nu o cunoaștem, deci ghicim.
E înaltă sau scundă?
- E drăguță? - Da.
- Ignoră-i. - De ce, May?
Vrem să știm cum arată.
Spune-mi. Lasă-i pe ei.
Cum apare pe Insta?
- Nu e pe Insta. - Cum de?
Nici pe Insta, nici pe Facebook.
Arată-ne poze.
- Nu avem poze. - Haide!
- Începe eclipsa de soare. - De lună.
Acum? Da. A început. Haideți!
- E o eclipsă de lună. - Nu mâncăm? Pe aici.
Mor de foame.
Se spune că în perioada asta se îndeplinesc dorințe.
- Văd două. - Sunt două.
Tu ar trebui să vezi patru.
Trebuie să calibrezi focalizarea.
- Aici? - Da.
Nu-l mișca.
- Vezi? - Da.
- Ce frumos! - Bine, dă-te.
- Ai grijă. E foarte delicat. - Pleacă de-aici!
- Cum e? - Uimitor!
Acum e astrolog!
- Ai văzut ceva? - Da, frumos.
- Arată-mi. - Poftim.
Vezi două, una peste alta?
- De ce l-ai mutat? - Nu știam că se poate mișca.
Uită-te și calibrează-l.
Bine.
- Deci? Rasha? - Da.
Cum e? Cum te simți?
E în regulă. Știi cum e la început.
E în regulă.
- Ce tot bârfiți? - Mă interoghează.
Întrebam de iubita lui. O ascunde.
Vor să afle ceva despre ea.
- Și tu nu? - Da.
- Dar nu așa. - Despre ce vorbiți?
Iată ancheta!
Îl întrebăm de Rasha.
Știu de ce n-a venit.
Fiindcă Rabih nu vrea să vedem că l-a cucerit.
- M-a cucerit? - Da. Iubire!
Nu știu dacă o iubesc încă.
Cum adică?
Cum știi că ești îndrăgostit?
Tu cum știi?
Eu am uitat, sincer.
Dacă simți că vrei să vorbești cu ea
de 20 de ori pe zi, ești îndrăgostit.
- Și de 40? - Patruzeci.
Patruzeci. Ai pus-o!
Dacă nu mai vorbiți, sunteți căsătoriți.
Nu râde. E o glumă proastă.
De când sunteți împreună?
Cam de o lună.
- Încă vi se aprind călcâiele. - Așa e la început.
Care e treaba?
Ce-i cu toate întrebările astea?
Ia zi! O iubești sau doar te distrezi?
E doar o aventură?
- Chiar e un interogatoriu. - Mulțumesc.
De ce? Vrem doar să știm.
Bine. Ce?
- E bună? - Cum adică, Ziad?
Când începi tu cu întrebările, vai de mine!
Îmi amintesc când v-am cunoscut eu.
Ce? Când? Nu-mi amintesc.
- Țin minte. - Eram îngrozită.
Ce să spun?
Căsnicie nouă, țară nouă, oameni necunoscuți.
Știam că vorbiți arabă, dar jargonul…
Iar acum nu-ți mai tace gura!
În dialectul meu nu sună bine. Noi zicem„lebleb”.
- Și cuvântul „fashkha”? - Mai rău decât primul.
Nu, „mara” e cel mai nasol.
Odată, la magazin, se certa cu un bărbat.
Îl făcea albie de porci. I-am explicat.
Nu, mai e unul de care nu-mi amintesc.
Da. Bokra a bokra.
- Da, „mâine-dimineață”. - Atunci spune așa!
Îmi era teamă.
Sunteți amicii lui Ziad și sunteți apropiați.
Credeam că mă veți respinge.
Teamă? De noi?
- Suntem niște îngeri. - Uite, aripi!
M-am tot schimbat în ziua aia, de vreo zece ori.
De 20 de ori.
Ai găsit ceva de îmbrăcat?
Nu, dar m-am simțit în largul meu.
De parcă eram de-a voastră.
- Sau nu? - Sigur că da, drăguță!
Sigur că da.
Ce ne-am face fără Janjoun?
Cât mai stai așa?
Lasă! E cu tine toată ziua. E rândul meu.
- Mi-e foame. - Mie nu.
- Mor de foame, cum spui tu! - Intrați.
- Intrați! - Calibrează-l.
- L-ai stricat. - Da, dar e în regulă. Calibrează-l.
Ascultă-l pe profesor.
- Vino mai aproape. - Așa?
Stai să-l calibrez. Vezi?
Eu sunt mereu de vină.
E prima dată când ne întâlnim fără Simi și Nour.
Am vorbit cu ea azi. Vă salută.
- Cum se simte? - E distrusă. S-a dus la mama ei.
Normal. Soțul ei are o aventură cu o fată de vârsta fiicei lor.
- Nu e ușor. - Nu știu cum va trece peste depresie.
- Tu știai? - Ce?
- Despre fata de vârsta fiicei lui? - Nu.
Nu.
Îi crezi?
- Nu-și ascund nimic. - Îți faci griji pentru ei?
Cum să știm? Crezi că ne-ar spune?
Haide, Mariam.
- Am spune ceva dacă am ști? - Ar trebui.
- Pentru ce sunt prietenii? - Adică?
Chiar dacă știam.
Am merge la Nour și i-am spune că Simi o înșală
cu o tinerică de 23 de ani?
Douăzeci și doi.
- Ești dezgustător. - Dezgustător? De ce? Nu exagera.
N-ar trebui să ne amestecăm.
Ce? Apoi ar spune că s-au despărțit din cauza noastră.
Mulțumesc. Exact.
Vă spun ceva.
Dacă aflați că Ziad mă înșală,
îmi spuneți imediat și nu vă învinovățesc.
- Ești sigură? - Dacă insiști, să-ți spun…
Alo!
O să creadă că vorbești serios.
Nu-ți face griji, dragă. Nu dau ei din casă.
Toți sunt la fel.
- Gheață? - Te rog.
Noi suntem altfel.
Da, așa e. Mac și PC.
Da.
Serios? Și noi ce suntem?
Bărbații adică?
Sunteți un computer ieftin.
- Slab. - Care nu face mare lucru.
Și luați viruși ușor.
Suntem altfel noi. Gândim și analizăm repede. Suntem un fel de Mac.
- Și designul… - Da.
Foarte scump. Nu primești nimic gratis.
- Se înțeleg doar între ele. - Dar fără noi nu trăiți.
Ce va face Simi acum?
- Ce va face? - Tot.
Fără soție, fără copii, cu o fată de 23 de ani.
Douăzeci și doi.
Da, 22. Cred că suferă crunt.
Săracul! Ce suferință!
Îl vezi cu plete și tatuaj.
Și pe Facebook sau la festivalul Burning Man.
Dacă aș fi soția lui, i-aș lua mașina, casa și toți banii,
chiar și hainele.
Să se ducă în fundul gol la iubită.
- Face asta fără ajutorul soției lui. - Da.
Dar, de fapt, nu e în fundul gol și soția lui nu va lua totul.
- Serios? Întreabă-l pe Rabih. - Nu, e altceva.
- Eu i-am dat totul ca să mă lase. - Deștept!
E uimitor cum un mesaj distruge o familie.
Nu e din cauza mesajului.
E din cauza unui idiot și a unei panarame.
Stai. De ce i-a verificat telefonul ca să vadă mesajul?
Deci e vina ei că i-a verificat telefonul?
Nu, dar…
El e idiotul.
Trebuia să șteargă mesajul.
Dacă vrea să-și înșele soția, trebuie să aibă grijă.
Cum anume?
Stai. Problema ta e că nu a șters mesajul?
Nu că e un idiot și a distrus-o pe Nour?
Cum anume?
Adică…
E vina mea acum?
- Dă-mi asta. - Sunt delicioase.
Ia niște kibbeh. Încă sunt fierbinți.
Sau ți-e frică să nu te arzi?
- Delicios, Will. - Foarte gustos.
- Ce ai acolo? - Vinete?
Ce-o fi.
Ziad are dreptate. Trebuie să ai grijă.
Sigur că da.
De ce vă uitați la mine?
Problema e că toată viața noastră e pe chestiile astea.
Pun pariu că toată lumea ar divorța dacă verifică telefonul.
Ai dreptate.
Nu i-am verificat niciodată telefonul. Dacă m-ar lăsa, aș ști.
Dacă-l vrei neapărat, poftim.
- Telefonul lui Sherif. - Nu.
- Verifică ce vrei. - Nu.
- Nu, hai! - Sherif. Mâncăm.
- Nu te băga în belele! - Poftă bună! Poftim.
Nicio problemă. Tremură pentru că-i e frig.
- Uite ce palid e! - Taci!
- N-am nicio problemă. Ia-l. - Nu.
Cu o condiție. Scoți și tu telefonul.
Oricum nu mă sună nimeni în afară de doctorii copiilor
sau sora lui, care sună mereu să vadă ce face mama lui.
- Nu poate suna pe altcineva? - Nu răspunzi.
Dacă Ziad îți cere telefonul, accepți?
Da. Poate să-l ia liniștit. Nici nu am parolă.
Nu e nevoie, scumpo.
Am încredere în tine.
Încrederea e uimitoare. Te invidiez.
Soțul meu preferă să-și înghită telefonul decât să mă ating de el.
- Nu, scumpule? - Nu, scumpo.
Poftim. Verifică ce vrei.
Veți găsi doar poze cu femei goale și n-ai ce comenta. E slujba mea.
Noroc!
Ești norocos.
Nu vrei un asistent?
Da, dar nu tu.
Deci înțeleg că sunteți toți deschiși,
nimeni nu ascunde nimic și nu există secrete între noi.
Desigur, May. Sunt niște îngeri.
Simi era singurul idiot.
Nu e corect. Fiecare avem…
Ce? Secrete?
Sigur că nu. Suntem prieteni de 20 de ani. Ce secrete?
Aș vrea să avem secrete. Ar fi mai distractiv.
Dacă vreți să ne distrăm, putem.
Ce?
Hai să jucăm un joc.
- Hai! - Ce joc?
E simplu. Ne punem telefoanele pe masă
și ne continuăm cina.
Și orice primim, apeluri, mesaje, e-mailuri, WhatsApp…
Ce șmecheră!
Le citim și ascultăm cu toții.
Ce șmecheră!
De ce sunteți îngroziți?
Credeam că nu există secrete și nimeni nu ascunde nimic.
Așa e. Așa au zis și am zis să jucăm. Mie-mi convine!
- Apropo, jocul… - E un joc frumos.
O să ne distrăm. Eu mă bag.
Bravo!
Dacă vrei să joci, jucăm. Mă bag.
Un bărbat adevărat!
Vorbești serios? Chiar jucăm?
Care e problema? Ți-e frică?
Nu mi-e frică.
Faci pe durul că ai iubita acasă?
Ce treabă are? N-am nimic de ascuns.
N-ai nimic de ascuns…
Tu să taci! Nici mama ta nu vorbește cu tine.
De ce ne provoci cu jocul ăsta?
- Ce rost are? Care-i șmecheria? - Niciuna.
De ce ești așa de îngrijorat? Îmi ascunzi ceva?
Nu, dar cred că tu ascunzi ceva.
Poate.
Nici nu vreau să știu. Nu-mi pasă.
Ea a sugerat jocul. Cum să ascundă ceva?
Da, poate ai ceva ce vrei să dezvălui,
ceva ce ascunzi și vrei să iasă la iveală.
- Unde era detectivul… - Da, băieți!
Ucigașii în serie fac asta.
Se dau în vileag pentru a-și etala geniul criminal.
Oi fi criminal în serie.
- O teorie bună. - Jur.
Ne oprim dacă devine anost.
- Ca „adevăr sau provocare”. - Ce prostie!
Ziad, dovedește-mi contrariul și pune-ți telefonul pe masă.
Scoate-l! Ce mare scofală?
Trebuie să-mi fac griji?
- De ce ți-ai face griji? - Haide, atunci!
Ești mulțumită?
N-am nicio problemă.
Chiar joci?
Ce? Nu, băieți. Nu merge.
Nu se cade să ne atingem de telefoane la masă.
Ce manierat e!
Și Simi era un domn.
Își închidea telefonul la masă.
Sherif are telefonul întors. Crede că nu observ.
Nu o fac intenționat. Așa l-am pus.
Serios? Bine, să protejez ecranul. Da, e foarte scump, 200 de dolari.
- Nu, scumpo. Uite telefonul. - În fața noastră.
În fața noastră, cu fața în sus. Poți să faci ce vrei cu el.
Ce drăguț! Lasă-le unul lângă altul.
Poate fac puișori de telefoane.
Ce drăguț!
Dar îți spun, dacă sună mama ta, nu răspund.
Dacă sună stăpânul câinelui, nu răspund.
Bine. Să vedem cum merge.
- Pentru Dumnezeu! - Bună!
- Sophie!
- Tată, vii puțin? - Da, scumpo.
- Da. Mă scuzați. - Haide!
Cât e ceasul?
Ziad, dă-mi niște kibbeh.
Dă-mi kibbeh.
Îmi dai niște bani, te rog?
Sophie, trebuie s-o lași mai moale cu mama.
De ce vă mai certați?
E supărată și țipă tot timpul.
Sophie.
Câți ani are acum?
Împlinește 18 ani luna viitoare.
Optsprezece! Parcă ieri se juca în nisip pe Coasta de Nord.
Nu? Avea zece ani.
Acum se joacă cu nervii noștri.
A fi părinte e o responsabilitate grea.
Îl las pe tatăl ei să se ocupe de ea. Am obosit.
E în regulă. Trebuie să mai și respiri.
Ca zicala aia: „Dumnezeu nu-ți bagă și-n sac.”
Sau: „De tăceai, filozof rămâneai.”
- Oare? - Da.
Litera „I”. Deci?
„Iarba rea nu piere.”
„E”. Un proverb care începe cu „E”.
- Tu ai început asta. „E”. - „E”.
Un elefant
Se legăna pe o pânză de păianjen
Un elefant
- Mesaj. Stai. - Pentru cine?
- Ziad. - E al meu.
Bine, îl citim?
Da.
- Ce? - „Te vreau acum.”
- Cine e? - Nu știu.
Grozav început, Zeezo!
Iată scandalul.
- Nu, dar… - Cum adică: „Te vreau acum”?
Înseamnă imediat, pe loc, chiar acum.
Te calmezi?
Nu știu numărul.
Poate fi un mesaj trimis din greșeală altcuiva.
Nu înțeleg. Cum de-l primești acum?
- Sună. - E același număr care…
- Vezi cine e. - Răspunde.
De ce aș răspunde?
- Ca să știm. - Nu-l recunosc.
Pune-l pe difuzor.
- Ăsta e jocul. - Bine. Răspund.
- Bine. Răspund. Alo? - Difuzor.
Îl pun pe difuzor.
Te calmezi? L-am pus pe difuzor. Ia.
Alo!
Alo? Cine e?
Da.
Alo?
Te vreau acum!
Foarte urât!
- Grozav! - Urât!
Ești un afurisit!
Aveam emoții.
- Urât! - Ai zis că ne distrăm.
- Care e problema? - E distractiv!
Mi-am dat seama că e o farsă.
Mai taci, Jana! Știai că e o farsă?
- Jur. - Haide! Ți-ai văzut fața?
Te-ai înverzit.
- Tată! - Da, scumpo?
Îmi dai telefonul?
- Da. - Scuze, Ziad.
- Măcar spune „pa”. - De ce să plece, May?
- Mi-a fost dor de tine. Ia loc. - Nu, plec. Pa!
- Pa! Ai grijă pe drum. - Pa!
Nu știu ce e cu ea. De obicei nu e așa.
De obicei e mai rău.
Poftă bună!
La vârsta asta, cresc repede. Încep să-i disprețuiască pe toți.
Tu cum erai? Sigur erai obraznic.
Obraznic!
Nu, la facultate, Ziad era… Erai complet diferit.
Cum adică?
Erai… Nu știu…
Era anost.
- Da. Și enervant. - Anost?
Ignoră-i. Nu-i asculta.
Ea era tocilara. Învăța non-stop. Ce enervant!
Până și mama lui a renunțat la el.
Am compătimit-o că a avut un copil ca tine.
Schizofrenic sau ceva incurabil. Cum te-ai făcut bine?
- Mi-am revenit… - Eu…
Să-i dea Dumnezeu sănătate. A venit din Egipt ca să-ți crească copiii.
Pe noi.
Nu știu sincer dacă voi ști cum sau dacă pot.
Ești însărcinată și nu ne spui?
Nu…
Dar vreți?
- Da, dar… - Doamne!
- Să sărbătorim! - E încă devreme.
- Felicitări! - Nu avem ce sărbători.
Nu e nimic…
Nu e nicio problemă.
Vom sărbători faptul că sunt căsătoriți și și-o trag.
Am glumit.
Adică oamenii căsătoriți…
nu fac sex la fel de des ca înainte.
- Cine? - Toți oamenii.
Dar cum se culcă?
Ca oamenii.
Deci…
Vor să facă un copil și tu sărbătorești faptul că fac sex?
E în regulă.
Noroc! Pentru copiii care vor veni și ne vor face viața mai bună.
- Noroc! - Zooz.
Atunci voi bea pentru cei care doar fac sex.
De când te cunosc, nu-ți place nimic.
- Mereu ești nemulțumit. - Ce-am zis?
Nu înțeleg de ce se zice că viața nu are rost fără copii.
Și cei care n-au copii? Ar trebui să se sinucidă?
În plus, în situația actuală,
vezi cum stau lucrurile. E mai bine să nu ai copii.
Nu e adevărat. Nu încerc să fac un copil pentru că așa trebuie.
- Atunci de ce? - Am 100 de motive.
Zi-mi unul.
Copiii sunt adorabili.
Îți completează relația. Te apropie.
Deci doi oameni nu pot fi fericiți
dacă nu există o a treia persoană între ei?
Nu înțeleg. De ce îți place să faci pe filozoful?
Cum discutăm despre un subiect mai sensibil,
te apucă durerile de cap.
E chestia aia: „bebelușul dă sens vieții mele”,
și nu-mi trebuie.
Eu dau sens vieții mele, nu altă persoană.
Puteți să spuneți că sunt egoist.
Asta e părerea mea și nu mă răzgândesc. Noroc!
Ce tot spui?
Că, uneori, egoismul înseamnă să ai copii.
De ce e egoism?
Nu, e invers. E un sacrificiu.
Să ai copii pentru continuitate, să ducă mai departe numele,
să te ajute la bătrânețe.
Ăsta e egoism.
Și chestia aia cu eternitatea. Abia ne descurcăm în viața asta.
Eu nu mă gândesc la asta.
Sophie mă face fericit. Nu-mi fac griji.
Nu e așa de complicat.
- Copiii sunt minunați. - Sigur.
Ador când se smiorcăie că îi bag la somn.
Ajungem să ne jucăm în pat, apoi adorm lângă mine.
Nici nu vreau să mă gândesc că se va termina cândva.
Mie-mi spui!
Când cresc și încep să-ți spună să-i lași în pace
și te milogești să te pupe…
- Nu vreau să știu. - Să vezi.
E sora mea. Ce vreți să fac?
- Răspunde. - Haide!
Da.
- Pune-o pe difuzor! - Da.
- Difuzor. - Difuzor.
- Ce e? - Stai.
Da. Scumpo.
- Da. - Ești pe difuzor.
- Haide! - Ai stricat tot!
- Nu spui. - Închide difuzorul!
- Spune că ești la baie. - Nu pot.
Sunt la May și Waleed la cină.
- Haide! - Atunci n-ar fi trebuit să jucăm.
- Bună, Yasmine! - Bună, Yasmine!
- Bună!
Bună!
E ceva urgent sau pot să te sun eu?
Sună-mă mai târziu.
Trebuie să vorbim despre Irak. Să decidem ce și cum.
- Bine. - În seara asta.
Bine.
- Pa! - Pa!
- Pa, Yasmine! - Pa!
Pa!
- Scuze, am stricat jocul. - Nu, bravo.
- Nu știam ce să fac. - Habar n-ai să joci.
Care e povestea cu Irakul?
Yasmine mi-a găsit o slujbă. Aș putea preda acolo.
- Și te duci? - Nu știu.
- E departe. - Departe?
E la o oră și jumătate.
Îți ia o oră și jumătate între Qasqas și Cola.
Ce răsfățat ești! Ce știi tu despre trafic?
Noi facem două ore zilnic ca să ajungem la muncă în Egipt.
Pe bune.
E o șansă fantastică!
- Pleacă prea mulți. - Și de ce nu?
E grozav acolo. Aș pleca chiar acum.
- Ai merge în Irak acum? - Sigur. Acum.
- Ai merge în Irak acum? - Da.
Ai lăsa totul în urmă acum?
Da.
Am auzit „acum” de zece ori.
- Îmi pare rău. - Ai merge acum?
Spun asta ca să-i ridic moralul.
Ce drăguț din partea ta! Nu, pe bune. Am căutat în mai multe locuri, dar…
- N-am fost selectat. - Serios acum.
Nu trebuia să te concedieze de la universitate. Eu aș fi ripostat.
Nu-mi trebuie probleme legale.
Și nici nu știu dacă vreau treaba cu Irakul.
O să mă gândesc liniștit…
Nu te grăbi.
Da! Care-i graba?
Haide, Ziad!
Când mi-am închis magazinul, eu n-am așteptat vreun miracol.
Am deschis London Taxi și am reușit.
Acum îl pun la vânzare pentru că vreau altceva.
- Nu poți. Încă ai credit. - O vinzi?
Da. Am pus-o la vânzare, dar…
Să vedem cât valorează
și cât voi primi. Nu știu, dar mă gândesc.
- Încă nu… - Dar ai spus că ai pus-o la vânzare.
- Încă nu am cumpărători. - Ca de obicei.
Ce să fac dacă totul se precipită?
În plus, cum să concurez cu Uber și Careem?
Gata cu taxiurile.
Eu merg pe „forward thinking”.
Nu mă pot odihni.
Ar fi frumos să te odihnești.
„Forward thinking” zice. Cum era cu Oxygen bar?
- Am fost. - Da.
Era să ajung la spital. Nu mai respiram.
Era defect tubul.
- Ghinion. - Și imprimanta 3D de pantofi.
La aia cât ai pierdut?
- Și țigările electronice. - Dar erau fără fir.
Măcar am încercat.
Da, dar fără fir? Ce imaginație!
Nu mă pot odihni.
Ești un ratat!
- Ce-i asta? - Au cimbru. E delicios.
Mâncarea e grozavă, Will.
- Poftă bună. - Frate!
- Primim comenzi… - Da.
Știi, Will?
Știi când trăiești cu un bărbat, nu cu o femeie?
Suntem doi bărbați în casă.
Ne batem cap în cap întruna.
Și apoi se vrea femeie. Cum?
Care e secretul tău?
Voi nu vă certați niciodată?
Ne certăm puțin. Da.
Ai terminat cu procesul?
Va trebui să plătesc mult.
Avocatul spune că mai avem juriul.
Se va termina până la sfârșitul lui iunie. Dar sunt obosit. Mă sufoc.
Vom sărbători la vară.
Să sperăm.
L-am comandat pe al doilea, iar containerul s-a scufundat în mare.
E mai bine, ca al doilea.
- Mulțumesc! - Poftim.
Vezi cine e.
- Cine e? - Tata.
Răspunde.
- Pune-l pe difuzor. - Bine.
- Alo! - Bună, tată!
- Ce mai faci, scumpo? - Sunt cam ocupată.
Avem invitați. Nu pot vorbi.
- Strici tot. - Și țipai la mine mai devreme?
Voiam să-ți spun că am vorbit cu dr. Selhab.
Poate să facă operația în două săptămâni, când se întoarce din Germania.
Ia-i numărul! Stabilește o dată și spune-mi ce se întâmplă.
- Bine. - Pa!
- Mersi. Te sun mâine. Pa! - Pa!
- Ce operație? Ce ai? - Nu, nimic.
Ce e?
Nimic. Îmi fac operație la sâni, bine?
Ce? Nu mi-ai spus.
Voiam să fie o surpriză.
Dar ești psiholog.
Și ce?
Sunt ca oricare altă femeie.
Nu e o problemă.
Dar nu credeam că un psiholog și-ar pune implanturi.
De ce? Care e problema?
Că te deranjează. Ești neîncrezătoare.
Trebuie să fiu neîncrezătoare?
Dacă unei femei nu-i plac sânii ei…
Să te văd și pe tine după copii, când o să ai corpul distrus.
Totul se duce naibii.
De ce nu face Waleed operația?
Da, Will. De ce nu o faci tu, ca să-ți placă ție?
Nu știu. Întreab-o pe ea.
Se uită în gura tatălui ei.
Vrea ca fiica lui să meargă la un doctor faimos.
La profesorul Selhab,
care lucrează în Elveția și vine uneori și în Liban.
Dar dr. Waleed Sarkis? Niciodată.
E pentru oamenii de rând, cei cu asigurări.
Nu, despre ce vorbești?
-Ăsta e adevărul. - Nu.
- Jur. - Ce tot spui, Waleed?
Nu e adevărat.
- Nu spun nimic greșit. - Nu e adevărat.
- Nu. - De ce spui asta?
- Tatăl tău nu mă place. - Ba nu-i deloc așa.
Voia să te măriți cu cineva mai de vază, bogat, ca tine.
- Și e relevant? - Da, îți spun eu.
Nu vreau să mă întind pe masă
și să-mi pună soțul meu implanturi.
Chiar dacă ai fi cel mai bun medic din Liban.
Nu e normal. Trebuie să mai păstrăm un dram de mister.
S-ar duce toată atracția dintre noi.
Da, ați pierde-o.
De ce nu apreciezi atracția?
De ce?
Eu cred în competiție.
Dr. Selhab se ocupă de unul, soțul tău, de celălalt.
Și vedem cui îi iese mai bine.
Nu m-am gândit la asta.
Mie îmi place așa cum e.
Mayoush! Așa, fată!
Eclipsa începe să-și facă efectul.
May are dreptate.
Imaginează-ți că ai face terapie cu ea.
N-ar merge.
Da, el nu crede în terapie.
Sincer, nu-mi place să stau pe o canapea și să-i spun unui străin chestii intime.
De ce nu? E bine să te eliberezi, chiar dacă nu există o soluție.
E important să te descarci, să nu clachezi.
Pentru Waleed, e o pierdere de timp.
N-am spus asta.
- Asta crezi. - Nu.
Crezi că tot ce fac e inutil.
Mereu am spus că slujbele noastre sunt similare.
Tu lucrezi la cap, eu, la fațadă.
Amândoi facem oamenii fericiți.
Dar ție îți ia ani buni, iar mie, vreo două ore.
- Poate. - Al cui e?
- Al meu nu. - Nici al meu.
- Nu e al meu. - Ziad?
- Nu. - E cuptorul.
Mielul.
Stai. Mă duc eu.
- Mulțumesc. - Farfuriile.
Mă duc să fumez.
- Vin și eu. - Te ajut.
- Iau și mulukhia. - Mersi.
Cu plăcere.
- Unde e eclipsa de lună? - Lasă eclipsa. Dă-mi și mie.
- Ce? - Am probleme și tu mă vei salva.
- Ce e? - Un dezastru.
Ce s-a întâmplat?
- Fără întrebări, fără detalii. - Bine.
La zece, voi primi niște poze.
- De la cine? - Fără detalii.
Ce poze?
Poze. Nu înțelegi?
- Ce vrei să fac? - Cât e ceasul?
- E ora dezastrului! - Exact. Am pus-o.
M-am tot gândit. Am o singură soluție.
Telefoanele noastre sunt asemănătoare. Le schimbăm până la 22:00.
Pe bune? Și primesc eu poza?
- Tu ești celibatar. - Nu.
- Nu sunt. Vrei s-o pățesc? - Te prefaci. Iubita ta nu e aici.
De ce ai vrut să joci?
Pentru că Mariam ar fi intrat la bănuieli și ne-am fi certat.
Beebo, te implor.
- Mă despart dintr-o prostie. - Nu e o prostie.
Dacă primesc pozele, ce va face Mariam?
Va duce copiii în Egipt. Îmi distrug familia.
Eu te-am refuzat vreodată?
- Ce poze? Poze sexy? - Poze.
- Poze normale. - Nu-mi spune asta.
- O s-o pun! - Vorbește mai încet!
Odată mi-a trimis o poză în pijamale.
Câți ani are?
Nu știu, dar e destul de mare.
Beebo, Rabih. Nu mă lăsa la greu!
- Iau eu iepurele. - Da, pune-l pe masă!
- Cum să nu-i spui soțului tău? - Știa și el.
Voi fi în spital câteva zile. Cum să nu-i spun?
Voiam să-i spun.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
- Ce e? - Nimic.
Nimic. Am băut mult. Nu vreau să fac scandal.
Nu mă întreba nimic.
Ba da. Ce scandal?
Spune-mi. Ce e?
Waleed merge la psiholog.
Waleed, soțul meu?
Sherif mi-a spus să nu-ți spun.
M-a pus să jur. Nu-i spune că știi. Bine?
Nu știu dacă crede că ești un psiholog slab.
- O iei ușor. - Ce-i asta?
- Cine? - Steve Jobs.
- Nu e mort? - Da, și îmi sună soția. De ce?
- Mariam! - Da, știu că e telefonul meu.
- Nu face scandal! - Da.
Vin imediat.
- E mama? - Nu. E Steve Jobs.
Răspunde.
Bine.
- Difuzor. - Poftim, difuzor.
- Bună, Emilio! - Bună seara, dnă!
- Scuze pentru ora târzie. - Nicio grijă. Ce e?
Laptopul e gata. Am terminat.
Minunat, vin mâine la patru. Bine?
Când vreți, doamnă.
- Bine. Mulțumesc, Emilio. Pa! - Noapte bună!
- E Emilio, IT-stul. - Tu i-ai zis Steve Jobs.
- Da, bună gluma. - Șoferul e Schumacher?
Hei!
Mesaj.
Ziad. Și tu.
E Fareed.
Despre meciul de fotbal de mâine.
Și eu. Fareed.
- Eu n-am primit nimic. - Cum așa?
- Îl primești și tu. Durează ceva. - Da, sigur.
Aveți vreun grup fără mine?
Tu…
- E Fareed. Știi cum e. - Nu. Cum e?
Fareed. Îl știi pe Fareed.
Uită și de copiii lui. Așa e Fareed.
Nu face din țânțar armăsar. Vino mâine cu noi.
Vino să joci și lasă-l pe el.
Dacă nu vrei să joci, stai pe bancă. Doar să vii.
Vreți să terminați?
Scrie „prost” pe fruntea mea?
Știu ce faceți. Când eram gras, nu mă lăsați să joc.
Acum am slăbit și mă vreți doar de portar.
Ce nasol! Chiar așa e?
- Sigur că nu. - Nu-l asculta.
Parcă erați prieteni…
Nici pe WhatsApp nu suntem prieteni.
Ai tot dreptul să fii supărat.
Ajunge.
Jur că n-am primit nimic.
- Uite. Am primit ceva? - Să văd.
Dacă n-ai primit, poți să-l aprinzi iar. Uneori…
- E blocat? - Da, se blochează.
Cine vrea mulukhia?
- Nu mai am poftă. - Am făcut-o pentru tine.
- O porție mică. - Miel.
- Uimitor! - Miel!
Mulukhia, apoi asta.
- Cine? - De data asta, e al lui Ziad.
- Da, al meu e. - Cine e?
- Nicole. - Și?
„Sună-mă. E urgent.”
Cu trei puncte. Bravo, Nicole!
Cine e Nicole care vrea să o suni urgent?
Nu-ți spun.
Cine e? Nu înțelegem.
O să vă dezamăgesc. E coordonatoarea companiei.
Frumos! Coordonatoarea.
- Mișto titlu! - E șic.
Sun-o. Să vedem ce vrea coordonatoarea.
Nimic important.
Probabil e o problemă cu un șofer și vrea să o rezolv eu.
Mereu sună noaptea târziu și se rezolvă a doua zi.
Îmi place cum își apără soțul.
Bravo!
Dar tocmai s-au căsătorit. E prea devreme.
Ziad, scumpule.
Arată-le că nu trebuie să te apăr. Haide!
Scumpo, va spune că e grav și va trebui să plecăm.
Nu vreau să stau toată noaptea să lucrez.
Nu poți face noapte albă. Mergem la ai mei de dimineață.
Mulțumesc.
S-a rezolvat problema.
Nicole e mai durdulie, nu e genul lui.
Care e genul lui?
- Are un semn de naștere aici, nu? - E un tatuaj.
Delicios! Chiar se simte carnea de iepure.
- Minunat. Ți-a plăcut? - Da!
Dacă nu era supărat, ne-ar fi mâncat.
Vreau niște miel.
Puțin, te rog.
- Mai mult… - Și niște roșii de sus.
Mănânc-o pe asta.
- Waleed le-a făcut. - Fără ceapă. Sau?
- Delicios. - Toată ziua a robotit.
- Ce se aude? - E aplicația mea.
- Unde te duci? - Stai.
Gata de antrenament?
Pe locuri.
În trei, doi, unu, și!
Ce-i asta?
E o aplicație pe care am descărcat-o.
Două minute pe zi și te tonifiezi.
Abia ai început, nu? Nu te-ai tonifiat.
Trebuie s-o faci acum?
Trebuie s-o fac când sună, altfel nu merge.
- Bravo! Hai, Beebo! - Mersi, scumpo!
Și dacă sună când dormi, trebuie să te trezești?
Treaz sau nu, trebuie s-o fac.
Eu l-aș face țăndări dacă ar suna când dorm.
Atunci ce rost are?
Te-ai păcăli singur. N-ai obține rezultate.
Nu-ți spune cât mai ai până la pătrățele?
Râdeți voi cât vreți,
cu burțile pe-afară.
- Gata antrenamentul. - S-au dus cinci minute?
Două minute.
Dar se adună, înțelegi?
- Îmi place aplicația. - Ți-o descarc.
Orice îi obligă pe oameni să se miște.
Se vede că te-ai schimbat.
- Văd diferența. - Da?
- Da, e mai tonifiat așa. - Da.
Să văd cât am făcut.
Lasă-l.
Îți place mulukhia, Jana?
- Te implor. - E delicios.
- Nu e acid? - Nu.
Poftă bună!
Ziad, de ce nu vrei mulukhia?
Dă-mi.
De ce nu mi-ai spus?
- Ce să-ți spun? - Că mergi la psiholog.
Îl cunosc?
Nu.
O cunosc?
De cât timp?
De vreo șase luni.
Ești supărată?
Nu știu.
Poate puțin.
Mereu te-ai împotrivit. De ce acum?
Nu știu, prea multe lucruri. Am zis să încerc, ca să nu regret.
Să încerc orice.
Dacă într-o zi ne vom despărți, măcar să fi încercat totul.
De exemplu.
- Și merge? - Nu știu. Tu să-mi spui.
Încerc să văd lucrurile dintr-o altă perspectivă.
- Mă străduiesc. - Cum adică?
Când ne certăm, iese mândria la iveală
și ne batem cap în cap.
De ce nu pot recunoaște că greșesc?
De ce? Asta ar trebui să facem.
Fac un pas înapoi ca să putem continua.
Mă tem pentru viitorul nostru.
Apoi ajungem ca Barbie și…
Cum îl chema pe soțul ei?
- Ken. - Ken.
Ea e din plastic, iar el nu are boașe.
E lipicioasă. Trebuie s-o schimb.
- Merg să mă schimb. - Du-te.
Bine. N-ai încercat…
Rabih. WhatsApp.
Ce griji are el? Doamna nu e cu el.
- Mesaj de la Isa. - Da. Isa.
Da, Isa. Nu Rasha.
- De ce țipi? - Confirm că nu e Rasha.
Nu, Isa e o prietenă. Din când în când, îmi trimite poze.
- Ecranul. - Ce e?
- Ceva personal. - Ia!
- Nu. - Ce e personal?
- Nu merge așa. - Jocul nu e sacru. Deci asta…
Nu strica jocul de fiecare dată!
Nu-l stric.
O să ți-l iau cu forța.
Mâncați liniștiți, vă rog.
Ziad, te rog. Unele lucruri nu trebuie văzute.
Te rog.
Ziad!
Lasă telefonul! E ceva personal.
- Ziad. Gata. - Îți spun…
Toată lumea trebuie să arate…
Ce e?
Vorbește! Ce e?
- Nu. - De ce?
- Doamne! - Ați zgâriat ecranul.
Doctore.
- La țanc. - Vreau să văd.
E teritoriul tău.
- E indecent. - Oi fi adolescentă?
Eu de ce nu?
Cine e?
Arată-mi. Ce-i asta?
- Ce e asta? - De ce stă pe față?
E coapsa ei. Cine naiba e asta?
E iubita ta, Rabih?
- Cealaltă? - Cine a zis că e iubita mea?
Nu, dar arată ca o gimnastă.
Yoga. Cred că e yoga.
- Ce nebunatic! - Sunt femeie și nu înțeleg.
Nici doctorul nu înțelege.
Ajunge, Mariam.
Bravo!
Tigrule!
Pentru Isa și Rasha!
- Noroc! - Noroc!
- Nu, pentru Rabih! - Noroc și mulțumesc.
Să nu-mi mai puneți întrebări azi.
Bine?
- Bun gust! - Bine.
ROY: CUM TE SIMȚI?
Mesaj.
- Al cui e? - Al tău.
- Da. - Ce-i cu tonul ăsta de apel?
Nu știu. L-or fi schimbat Sara sau Emad.
Roy. „Cum te simți?”
- Cine e Roy? - Un noul consilier de la firmă.
N-am mai auzit de el.
E nou. Tocmai s-a angajat. Dar e băiat bun.
De ce te întreabă?
Am avut multe probleme azi.
M-am supărat pe toți și am început să țip.
Am țipat mult. Vrea să vadă ce fac.
Da, mi-ai spus.
Nu-i răspunzi?
- Nu. - De ce nu?
Ești incredibil. Durează un minut.
Să se liniștească. „Sunt acasă. Totul e în regulă.”
- Îi răspund. - Da, dar ar minți. Nu e acasă.
Bine, nu mint.
- Nu. - Zic și eu.
Nu trebuie să-i spună.
Spune-i că iei cina cu prietenii și că îi mulțumești.
Nu trebuie să știe unde ești.
E treaba ta.
Îi poate spune, dar e o chestiune de principiu, intimitatea.
Iau cina și nu vreau să știe nimeni unde sunt.
Nu e mare lucru, dar întreabă de el.
- Să vadă ce face. - Nu e treaba lui.
E treaba ta.
Nu trebuie să știe lumea unde ești, cu cine
și ce faci. E băgăcios.
Nu e treaba ta!
De ce țipi la mine?
- Ce are? - Gata.
Rabih, calmează-te.
Calmează-te.
Calmează-te, frate.
De ce ești atât de stresat?
Pentru că telefoanele alea idioate
ne-au distrus viețile și noi acceptăm bine, mersi.
Le-am adus în viețile noastre și acum, cum strănută careva,
trebuie să știe toată lumea!
Incredibil. Nu putem merge nicăieri,
ne controlează la fiecare pas și noi le permitem!
La naiba cu ele și cine le-a inventat!
- Bine! Nu răspund. - Nu!
Nu răspund.
- N-ar trebui să răspunzi. - Bine.
Are dreptate.
Ba nu. De ce a exagerat așa?
Băieți, cred că eclipsa de lună are un efect negativ asupra noastră.
- Ai primit un mail. - Eu?
E un mesaj vocal.
- Ți-e frică? - Nu, de ce mi-ar fi?
- Să-l auzim. - Poftim.
„Alexandra Travel, 550 de dolari, Bodrum.”
- Poți plăti și cu cec. - Ai scăpat.
Frumos. Telefonul lui Mariam.
- Uite. - Stai. Să-ți arăt ceva.
Google, citește-mi e-mailul.
- Nu ai e-mailuri. - Nici Google nu te înțelege.
Am spus că e mesaj vocal.
De la cine ai primit e-mailul?
Vrei să mă lași? Bine.
Google, mesajul vocal.
Ai un mesaj nou.
Bună, dragă! Scuze de întârziere,
dar așteptam să mă contacteze tipul de la apartament.
Apartamentul pe care l-ai văzut e singurul mobilat
și e disponibil în două luni.
Celelalte sunt ocupate.
Soacra mea e foarte fericită acolo, așa că ți-l recomand.
E foarte practic.
Și fata care o ajută poate veni și la soacra ta.
Sună-mă când poți. Pupici. Pa!
E Rania.
Ce apartament?
Își vizita mama și mi l-a arătat.
- Mama ei? - Da.
Apartamentele de lângă casa noastră, cele noi.
Foarte drăguțe, foarte șic.
- Mariam? - Da.
De ce te-ai dus?
- Așa. - Fii sinceră.
Vrei s-o dai afară pe mama?
- Ce tot spui? - Spune că nu vrei s-o mai vezi.
- O trimit în Egipt. - De ce presupui asta?
Ce ți-a făcut? Te iubește.
- Mereu îmi spune ce minunată ești. - Știu.
- Ce? - Știu.
A plecat din Egipt ca să stea cu copiii.
Să ne ajute pe noi cu tot ce ne trebuie.
Răspunde. Nu?
- Da sau nu? - Da, dar… Da.
Bine, știi că o iubesc,
dar nu te preface că nu ai sesizat nimic.
Îmi pare rău, dar n-a venit să mă ajute,
ai adus-o când a murit tatăl tău ca să nu mai mergi în Egipt…
Te ajuți pe tine, nu pe mine.
Știu și o văd forțându-se să stea pe canapea cu copiii.
- Știi că problema noastră nu e… - Gata!
- Problema noastră e alta. - Las-o așa.
Ajunge. Gata. Am terminat.
Uită ce am zis!
Sherif. O ador pe mama lui Ziad.
Dar, dacă se hotărăște într-o zi să vină să stea cu noi, nu cred că aș suporta.
Nu mă înțelegeți greșit.
Nu, știu.
Nu pot locui cu mama în aceeași casă.
Pune-te în locul ei.
Dacă mama ei ar veni să stea la voi, ce ai face?
Nu se compară. Mama e văduvă și nu are pe nimeni.
Ai ei locuiesc împreună.
Bine, dar mama ta…
Sincer, e cam dificilă.
Sherif, mai știi când mama ta a venit neanunțată din Egipt?
A intrat în casă, amândoi eram beți.
El dansa singur cu…
N-am mai dansat de atunci.
Nu, serios. E o scumpă.
Mama ta e dificilă.
Da, mama e dificilă.
Cât e ceasul?
E 10:15.
O să ratăm eclipsa. Haide!
- Am uitat. - Să mergem.
- Haide! - Lasă telefonul aici.
Fără telefoane.
- Vreau să fac o poză. - Fără telefoane.
Putem opri jocul?
- Am obosit. - Haide, Ziad! Să mergem.
- Sunt obosit. - Luăm noi hainele.
- Lucrurile tale sunt afară? - Da, afară.
Nu. Vreau jacheta.
- Da. - Haide, Rabih! Noi doi…
Minunat!
Dar tot văd două.
Sunt două. Luna și umbra ei. Se iubesc.
Ne vedem pe partea întunecată a Lunii
Dark Side of the Moon.
- Mi-a rămas în cap. - E uimitor.
Dumnezeu știe ce ne rezervă Luna asta.
Mai ales azi.
Îmi pare rău pentru ce am spus. N-am vrut să te supăr.
Știi că nu m-aș supăra niciodată.
Să facem o poză.
- Haide! - Haide!
Admirăm eclipsa.
Te plângi de fiecare dată când facem un selfie.
Veniți mai aproape!
Ești prea departe. Vino mai aproape.
- Să se vadă luna. - Lasă, mă văd și eu.
Waleed nu.
- O fac eu. Am mâini mai lungi. - Bine.
- Haide! - Haide!
- Ușor. - Haide!
Unu, doi…
Păsărica!
- Ce vrea? - Nu știu.
- Cine e Romeo? - Fostul ei.
Ce să vrea? E trist că se uită singur la eclipsă.
Fără luna lui.
Da, bine.
Promit că nu știu ce vrea.
Facem poza odată? Haide!
- Haide! - Hai, Zooz!
De ce i-ai salvat numărul așa?
Cum să-i salvez numărul?
Cu numele de familie. Sau mai bine, nu-l salva deloc.
Ce e? Exagerezi.
- A spus că e fostul ei. - E fostul ei.
Are dreptate. Foștii pot fi periculoși. Nu sunt de încredere.
Jana. Cine a pus punct?
- Nu tu? - Ba da.
Atunci să facem poza.
- Da. - Haide!
- Hai! - Hai, Ziad! Pentru Dumnezeu!
- Păsărica! - Păsărica!
- E un ratat. - S-o ia naiba de poză!
E o chestiune de principiu.
Știm că ești un om cu principii. Ce spui?
Haide!
- Păsărica! - Păsărica!
Stai. O să număr. Unu, doi…
ROMEO: AM CHEF DE SEX
Mă bucur că e un ratat.
Ce se întâmplă?
- Gata. - Ce e?
Calmează-te. Îți explic.
Ce să explici?
Ți-a scris că vrea să facă sex.
- Că are chef. - Taci naibii!
Pot să-ți explic?
Romeo e îndrăgostit de cineva.
Ea are iubit și îl duce de nas.
- Ce treabă are cu tine? - Îmi vorbește despre ea.
- Suntem prieteni. - Atunci e bine.
- Prieteni. - Crede că ești prietena lui.
Și vrea să facă sex acum?
Cine e? La naiba!
O cunoștință. Romeo o iubește.
Se culcă cu el uneori și știm că are pe cineva,
iar el e ca un cățeluș.
E normal să cheme veterinarul.
- Nu mai vorbesc. - Ce legătură are sexul cu asta?
Ți-am zis. Romeo vrea să se culce cu ea,
iar ea profită de el și nu-i pasă de el. Asta e.
Nu e amuzant.
Ziad, glumim.
- Ai exagerat. - Glumim.
Întoarce-te!
Bravo! De necrezut!
- Nu înțeleg. - Știi ce?
Îl las să-ți explice.
Nu, n-am treabă cu el.
- Lasă-l să-ți explice. - Nu.
- Încetează! - E mai bine așa.
Chiar e necesar?
- Alo? - Ce s-a întâmplat?
Mă gândesc s-o sun acum.
- Vreau s-o văd. - Romeo.
Ți-am spus că are iubit. N-are rost s-o suni.
Îmi scrie mesaje, că mă vrea.
Nu te duce. Vrea să-l facă gelos. O să te părăsească.
Deci e mai bine să nu te duci.
Nu știu.
Încerc să te ajut. Asta e părerea mea. Fă ce vrei.
Bine. Nu mă duc.
Bine, pa.
Jana?
Mulțumesc.
Te-ai convins?
De când vorbești cu el?
Vorbim…
Cât de des?
Nu știu. N-am ținut cont.
- Mă sună când se simte… - Bine. Am înțeles.
Bine. Să ne întoarcem la cină.
De ce nu mi-ai spus că vorbiți?
Pentru că nu merită discutat.
Ai spus că vrei să vorbim deschis.
Desigur. Totul e important. Tot ce ține de noi, de viața noastră.
De ce simt că încă te iubește?
Te îndoiești de mine?
O spui de parcă am greșit cu ceva.
Nu la asta mă refeream. Dar eu nu vorbesc cu fosta mea.
- Care dintre ele? - Niciuna.
Niciuna! Ele te urăsc.
Au o poză cu tine pe post de țintă.
Aruncă cuțite!
Dacă te deranjează așa tare, îi spun să nu mai sune.
- Te rog. - Bine.
În felul ăsta, poți vorbi cu el în secret când vrei.
Nu, n-o voi face.
Apropo, Ziad.
N-ai de ce să-ți faci griji. Ea l-a părăsit.
Nu e Romeo cel care era în Irak?
Da, de asta vrea să meargă în Irak.
Terminați!
Gata cu glumele.
E Sophie.
Răspunde-i!
- Bună! - Bună, tată!
- Da, scumpo? - Poți vorbi?
Da, scumpo. Spune-mi, ce faci?
Mai știi ce am vorbit deunăzi?
Jeelo m-a invitat să dorm la el. Ai lui sunt plecați.
Tată? Mă auzi?
Da, scumpo. Ce i-ai spus?
Nu știu. Vreau, dar nu credeam că mă va întreba azi.
Dacă refuz, va fi dezamăgit.
Nu știu ce să fac.
Păi…
Vrei să mergi la el ca să nu fie dezamăgit?
Dacă nu înțelege de ce eziți
și va fi dezamăgit, ceva nu e bine.
Dar nu ăsta e motivul, nu?
Sigur că nu.
Nu știu, tată. Ce fac?
Sophie, scumpo. Asta e cea mai grea întrebare.
Eu n-aș vrea să mergi nici azi, nici altă dată. Dar…
Ești liberă.
Poți face orice vrei. Așa te-am crescut.
Ia decizia pe care o dorești, dar…
Dacă rămâi la el, o să-ți influențeze viața.
Îți vei aminti mereu și poți învăța din asta.
Ați înțeles?
Dacă ai înțeles, poți să mergi.
Dacă nu ești sigură, n-o face.
Nu te duce.
Ai tot timpul din lume.
- Tată? - Da, iubito?
Mulțumesc. Dacă rămân la Jeelo, nu-i spune mamei.
Spune-i că nu știi sau că sunt la Tina.
De ce nu o suni să-i spui?
Nu, știi cum face.
Se înfurie și începea să urle. Nu mă ascultă.
Nu e adevărat.
Mama ta te ascultă mereu,
dar nici pentru ea nu e ușor.
Crede că tu nu o asculți.
Tată, trebuie să închid. Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Ai grijă pe drum…
Are noroc cu tine.
Terapia funcționează.
Știți că merg la psiholog, nu?
Nu știați.
De șase luni.
Merge foarte bine.
Bun venit tuturor!
Prea multe informații. Scuze.
DE CE NU RĂSPUNZI?
Te sună broasca.
E Roy.
„De ce nu răspunzi?”
E enervant. Ce aiurea!
Răspunde și calmează-l.
Bine.
O să-i spun…
că iau cina cu prietenii.
Iau cina cu prietenii.
Trimite.
Rabih, îmi dai apa, te rog?
- E bună budinca de orez? - Delicioasă.
- Zice: „Du-te naibii!” - Ce?
Ce?
E idiot sau ce?
- Cum să spună asta? - Nu știu.
Nu-l cunoaște nimeni.
- Doar tu. - Nu-l cunosc.
Nu-l cunosc bine.
Doar ce s-a angajat.
Nu e ciudat ca cineva să înjure fără motiv?
Da, dacă nu e idiot. Da, e un idiot.
Bine.
Nu cumva e o fată și o cheamă Arwa, nu Roy?
Arwa? Cine e Arwa? Nu.
Poate o nouă secretară.
Poate flirtează cu șeful și-l înjură.
Da, vii cu ruj pe cămașă.
Nu, glumești.
Sună.
Răspunde-i ca să știm de ce e supărat.
Nu, haide. Răspunde!
- Răspunde! - Bine. Răspund.
- Alo! - De ce îmi faci asta?
Mă minți, nu?
Ai spus că ești bolnav, la pat.
Iar acum iei cina cu prietenii!
Alo?
De ce nu răspunzi?
M-am prins.
Să te ia dracu'. Nu știi ce vrei.
Mă vrei sau nu?
Spune!
Știi ce? Nu-mi pasă. Să te ia naiba!
Nu înțeleg.
E nebun.
Nu înțeleg. Asta înseamnă…
Nu.
Îl concediez mâine. Reprezintă un pericol pentru companie.
De ce vă uitați așa la mine?
O să-l crezi pe tipul ăsta? Nu.
Ce e? Normal că nu. Eu?
Crezi că-mi plac bărbații?
Spune ceva, Mariam.
Nu știam…
Nu știam că e așa.
Nu se vedea.
Și mă place.
E o farsă, nu? E o farsă.
Ce-i cu privirea asta?
- De ce nu mi-ai spus? - Ce să-ți spun?
Ce să-ți spun, Mariam?
Spune ceva, Waleed. Ziad, mă suspectează.
E posibil. Se întâmplă. Mulți bărbați…
Ar putea fi…
Nu, stai puțin.
- Ar trebui să spui ceva. - Ce?
- E iubitul tău? - Ce?
Sunteți împreună?
- În pat, într-o relație… - Ești nebună?
- Ce vrei să spui? - Calmează-te.
- Mulți homosexuali încearcă… - Exact.
- Mă scuzați. Vreau să răspundă. - Ce?
- Te-ai culcat cu el? - Ce tot spui?
Tu auzi ce spui?
Suntem împreună de 15 ani. Îi avem pe Sara și Emad.
Și nu știi ce-mi place?
Vezi ce proastă sunt?
Mariam! Uită-te la mine.
- Uită-te la mine. - Nu știu cine ești.
Mariam, sunt soțul tău. Crezi că pot fi cu un bărbat?
Mă vezi cu un bărbat?
Mariam! Nu fi ridicolă!
Sunt soțul tău și mă cunoști foarte bine. Crezi că mi-ar plăcea mizeria asta?
Nu jignesc pe nimeni, dar eu nu sunt așa.
Îmi plac femeile. Te iubesc. Știi foarte bine.
Își cere scuze și îți cere să-l ierți.
Buzelor lui îi lipsesc buzele tale.
Dezgustător!
Nu pot să cred.
Nu-mi vine să cred.
Cum? Sherif?
Când? Nu știu.
Ce e prostia asta?
Nu pot să cred! Cine e?
Spune-mi că nu e adevărat. Nu știu.
Eu…
- Nu știu ce să spun. - E mai bine să nu spui.
- Ce am făcut, Ziad? - Ce ai făcut?
- Nu știu. Întreabă-te. - Nimic.
Nimic? Ești sigur?
Nu mă deranjează.
- Te deranjează ceva? - Nu.
Nimic? Nu te deranjează nimic?
- Lasă-l să vorbească. - Cine îl oprește?
Nu știu de ce n-a spus nimic 20 de ani. Acum vrea să vorbească.
- Ce vrei să spun? - Ce?
Nu știu. Ai ceva de zis?
- Ce? - Ce?
Suntem prieteni din școala primară.
- Mă uit la tine și nu te recunosc. - Ce s-a schimbat?
- E același om, prietenul tău. - Asta credeam.
Se pare că nu știu multe.
- Ar trebui să-mi spună, e prietenul meu. - Da?
- Da! Trebuia să-mi spui. - De ce?
Mă întrebi pe mine?
Am locuit în aceeași casă.
Am dormit unul lângă celălalt.
Mi-ai purtat hainele.
Am dreptul să știu dacă prietenul meu, cu care am făcut atâtea,
preferă bărbații sau nu.
Atunci voi decide.
Poate nu mă afectează, dar măcar zi-mi.
Grozav! Atunci decide tu! Dacă te afectează…
Ce vrei să spui? Tu auzi ce spui?
Știi ce ai spus?
- Tu știi ce n-ai spus? - Calmează-te, Ziad.
Exagerezi. Calmează-te.
Exagerez? Pentru că eu sunt cel nebun.
Pentru că asta e normal pentru voi.
Poate mă înșel. Mai bine plec. O să… Noapte bună!
- Nu. - Jana!
E vina mea.
Am crezut că suntem prieteni,
că ne acceptăm.
Jana!
- Jana! - Poate că Sherif spune adevărul.
Îl crezi?
Poate tipul ăla e nebun și vrea să-i facă probleme lui Sherif.
E posibil.
Se poate întâmpla.
Sigur se întâmplă ceva.
A spus că îi e dor de buzele soțului meu.
Tu înțelegi ce înseamnă asta? Eu nu înțeleg.
Așa e.
De când se întâmplă asta?
Răspunde-mi, te implor.
Știi de când nu m-ai mai atins? De un an!
Nu știu, poate mai mult.
De ce? Mă lași să mă ofilesc ca să-ți trăiești tu viața?
Răspunde-mi!
Da, îl vedeam mereu cu telefonul în mână,
dar nu mă gândeam…
că e mare scofală.
Nu credeam să mi te ia un bărbat.
Credeam că e ceva în neregulă cu mine. Tu ești ăla!
Eu sunt femeie. Tu nu ești bărbat!
Hai, arată-mi buzele!
Da, nici nu mi le amintesc. Cum să-mi fie dor de ele?
Vreau să spun ceva.
Hai, spune-mi. Câți au fost înainte de Roy?
Răspunde-mi. Câți bărbați?
- Tu ce poziție adopți? - Bine.
- Ai băut prea mult, ca de obicei. - Da!
Va da vina pe băutură.
- Și azi. - Hai!
Va da vina pe băutură. Nu!
- Să mergem! - Sunt prietenii tăi. Ar trebui să știe.
- Sunt prietenii tăi. - Vorbim acasă.
- Nu! - Să mergem!
Nu mă atinge. Ce casă?
Nu mă întorc cu tine.
Du-te singur la maghernița ta!
Telefonul.
Telefonul tău.
Maurice.
- Alo. - Difuzor.
De ce nu răspunzi? Am sunat de un milion de ori.
Da, știu, Maurice. Dar…
Se pare că ai uitat de mine.
Am nevoie de o plată.
Vino mâine și o să văd ce pot face.
Spune-mi. I-a plăcut inelul?
Da, i-a plăcut.
- Maurice. - Dar cerceii?
Te sun mâine, Maurice. Vin mâine. Pa!
Cui i-au plăcut cerceii?
Ție.
Nu port cercei. Nici măcar nu am găuri.
I-am văzut la magazinul lui Maurice și mi-au plăcut,
așa că m-am gândit…
Mă minți, nu-i așa?
La naiba cu jocul ăsta!
Ne certăm. Nu ne înțelegem.
Interpretăm aiurea totul!
Pentru cine sunt cerceii?
Răspunde-mi. Pentru cine sunt?
Nicole!
Răspunde-i!
- Răspunde-i. - Va face ca de obicei.
Răspunde-i!
Ca de obicei…
Ce faci, Jana?
Ce faci? Dă-mi telefonul.
- Dă-mi telefonul. - Bună, iubitule!
Îmi pare rău că sun așa târziu, dar nu mai pot. Am intrat în panică.
Am făcut testul și a ieșit pozitiv.
Cred că sunt însărcinată.
Două linii înseamnă gravidă, nu?
Te rog, spune că nu e așa.
Alo?
Răspunde-mi, Ziad, fiindcă simt că cedez.
Ziad?
Alo?
Răspunde-mi, te rog, iubitule. Răspunde.
Jana.
Jana!
Jana.
Deschide ușa!
Ticălosule!
Ești bine?
Da, sunt bine.
Nu-mi vine să cred.
Suntem căsătoriți de mai puțin de un an.
Suntem fericiți…
Facem sex în fiecare zi.
De ce?
Atâtea întrebări, Jana.
Nu știu ce să spun.
Nu voiam să mă mărit.
Nu credeam în minciuna căsătoriei.
Trebuia să rămân așa,
să stau singură.
Da, singură, dar liberă.
M-am gândit să fac un copil.
Ador copiii, dar… îmi era teamă.
Și l-am crezut.
M-am îndrăgostit de el.
M-a convins că putem fi fericiți.
Încetează, Ziad! Nu acum!
Deschide ușa. Sunt Sherif. Deschide!
Ai un mesaj pe Facebook. Deschide.
- Te întreabă dacă porții lenjerie. - Lasă-mă în pace.
Nu mai inventa tâmpenii ca să te acoperi.
Nu-l cunosc. E unul cu care vorbesc pe Facebook.
Nu-l cunoști? Și te întreabă de lenjerie?
Chiar nu-l cunosc. Nu știu dacă e bătrân sau tânăr.
- Nu l-am cunoscut. Doar vorbim. - Doar vorbiți?
Și eu să accept? Să fiu un încornorat?
- Nu mă atinge! - Sună-l!
- Sună-l. - Nu.
- Sună-l. - Nu-l cunosc.
- Și nu-l sun. - Sună-l acum!
N-am vorbit niciodată. Poate e cu familia.
Tu nu ai familie?
- Sună-l! - Taci!
- Nu-l suna. - Vorbesc eu cu el. Stai jos!
- Îl sun eu. - Nu răspund.
- Poftim. - Nu răspund.
- Nu vorbesc cu el. - Distracție plăcută!
Alo? Mariam?
- Alo, Mariam? - Bună!
- Tu ești? - Da, sunt Mariam.
Te-am deranjat. Nu trebuia să-ți scriu.
Nicio problemă.
Sincer, nu credeam că mă suni.
Voiam să-ți aud vocea.
Și eu.
Crezi că ne putem întâlni?
Am stabilit că nu ne vedem.
N-ai vrut.
Da, e adevărat. Mai bine nu.
- Putem, dacă vrei. - Nu, e în regulă. Trebuie să închid.
Stai, Mariam. Stai!
- Stai. - Da?
Nu-mi imaginam vocea ta așa.
Nici eu.
Acum mă crezi? Plec.
Ai lenjerie pe tine? O doamnă ar avea.
- Ești o doamnă sau nu? - Nu mă atinge!
De asta e nevoie ca să mă vezi?
Nu mă mai cunoști de ani de zile.
Știu că întrebarea lui pare o mare trădare.
Dar pentru mine, e singurul lucru care mă face să mă simt ca o femeie,
că trăiesc.
În loc de bărbatul meu, și cu care mă simt ca moartă.
Mai întâi trebuie să fii femeie.
Vă spun eu ceva ce nu găsiți în telefoanele astea.
Taci!
- Nu vreau. - Ajunge.
Sunt prietenii tăi și ar trebui să știe totul.
În ziua accidentului, eu conduceam, nu Sherif.
Eram beată și am insistat să conduc.
Eu l-am ucis pe omul ăla, nu Sherif.
Mi-a fost frică să mă predau, pentru copii.
Sherif a decis să facă închisoare în locul meu.
Iar eu plătesc zilnic pentru acest sacrificiu imens.
Mi-ai spus că înseamnă moarte și familii destrămate.
Chiar așa e. Dar nu e doar pentru omul care a murit.
- Gata! - Și eu am murit.
- Nu e suficient. - Gata.
N-ai observat
că n-am mai vorbit despre asta din ziua accidentului?
Sigur că nu ai observat.
M-am tot rugat
să nu mă faci să mă simt vinovată.
Să îmi spui că m-ai iertat și că încă mă iubești.
Apropo, mă mai iubești, Sherif?
Aceeași tăcere care mă omoară de ani de zile.
De ce mai suntem împreună?
A trecut mult timp.
M-ai fi cruțat de suferință dacă mi-ai fi spus că ești gay.
Eu sunt cel gay.
Nu e telefonul meu.
Eu și Sherif am făcut schimb.
Deci…
eu sunt cel gay.
Îmi pare rău că n-a mers.
Ideea de la început…
De ce nu ne-ai spus, Rabih?
E bine că n-am făcut-o.
Ce să spună?
Ceasul petrecut ca gay a fost cel mai cumplit din viața mea.
Soția mea nu știa cine sunt. Prietenul meu voia să mă omoare.
Îți spun…
Credeți că m-au concediat pentru că nu voiau să-mi reînnoiască contractul?
Te-au concediat pentru că au aflat…
Rabih.
Fă o plângere.
Fă scandal.
Nici nu vă închipuiți.
Cum să mă expun în fața tuturor?
În ce lume trăiești?
Ce fac cu mama? Ar muri.
Grozav.
Ne poți prezenta lui Roy dacă vrei.
Nu cred.
După ce am văzut în seara asta…
Nu cred.
Nu mi-e de ce ați spune.
Dar vreau să-l protejez.
Pentru că asta fac oamenii care se iubesc, nu?
Nu se protejează reciproc?
De asta.
Și toate astea.
Jana.
Deschide ușa. Ajunge!
Deschide ușa.
Jana, deschide ușa.
Jana?
- Deschide ușa! - Deschide.
- Jana! - Spargem ușa. Ajută-mă.
Deschide ușa, ajunge!
La o parte!
A sunat mama ta.
I-am spus că va fi bunică. Era foarte fericită.
Mai bine că nu-i prezinți lui Roy. Ține-l pentru tine.
Ce mai aștepți?
Du-te la ea.
Hai, du-te la ea!
- Nu e frumos? - Da.
- Normalitate. - Foarte frumos.
La ce vă uitați? Eclipsa s-a terminat.
- Haide, Sherif. Mi-e frig. - Bine.
- Pa, băieți! - Pa!
- Sună-ne. - Cum rămâne cu meciul de mâine?
Nu știu ce au decis. Ai auzit ceva?
Poate s-a anulat.
Dacă se ține, nu uita să mă suni.
- Bine. Sigur că da. - Bine.
- Vă iubesc. - Pa!
- Rabih! - Da.
Data viitoare ne-o prezinți pe Rasha.
- Da, trebuie. - Sigur.
- O s-o adorați. - Sigur.
- Bine. - Bine.
- Hai, Sherif. - Bine. Gata cu cicăleala!
- Vin? Te-am văzut bând. - O gură. Nu e mare lucru.
O gură? Nici atât n-ai voie.
Doamne!
De ce nu ai vrut să joci?
Nu mi-a plăcut ideea.
Ți-e teamă de ceva?
Mie?
Nu. De ce mi-ar fi teamă?
Și de ce te-ai speriat?
Pentru că ne vom destrăma.
Unii se destramă înaintea altora, dar…
Noi suntem vulnerabili. Mai ales cu astea..
Toate secretele noastre sunt aici.
Nu ne putem juca. Nu știi ce poate ieși. N-am nimic de ascuns.
Intră și verifică.
Nici nu am parolă.
Îmi plac cerceii tăi.
Sunt noi?
Da.
VOIAM SĂ TE SĂRUT.
Trimiți mesaje?
Da. Le mulțumesc lui Waleed și May pentru cină.
- Sunt uimitori. - Da.
ȘI EU.
- Ne-am distrat azi, nu? - Da.
- E Nicole. - Nu răspunde.
Trebuie să înțeleagă că ai o viață.
Ai dreptate.
Mă rog!
Gata de antrenament?
Pregătește-te.
Pe locuri! În trei, doi, unu, și!