Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTA
Vaig estar a punt de casar-me.
El meu cor pertanyia a en Wentworth.
Però no era més que un mariner ras sense fortuna.
I em van persuadir que renunciés a ell.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE JANE AUSTEN
Ara soc soltera i em va molt millor.
Passo les hores degustant vins excel·lents,
gaudint de banys calents,
i estesa de bocaterrosa al llit.
Com he dit, em va molt millor.
Qui necessita amor
quan ja té… una família?
El meu pare.
Tota superfície reflectant el complau.
La vanitat defineix un extrem i l'altre del seu caràcter.
I l'entremig.
"Sir Walter Elliot,
nascut l'1 de març de 1760".
"Home notable,
conegut per la seva magnífica mandíbula".
Ell mateix és la font
de tot el seu respecte i devoció.
Només es pot fugir de la família per dues vies:
el matrimoni i la mort.
I és poc probable que cap s'esdevingui aviat.
"Es va casar el 15 de juliol de 1784 amb Jane".
La meva mare.
L'enyoro.
"Va morir l'any 1801".
"Amb ella, Sir Walter va engendrar 3 filles".
Les meves germanes.
"Elizabeth, de bellesa reputada,
és la dona més insigne i a la moda de Somerset."
L'Elizabeth, la més gran.
"Mary, casada amb Charles Musgrove,
hereu de l'eminent propietat d'Uppercross".
La Mary, la més petita.
"I Anne, nascuda el 9 d'agost de 1787".
I jo, la mitjana.
Soc l'esquerda del seu mirall.
Quina llàstima no haver pogut afegir-hi res sobre tu.
- Gràcies per l'esforç. - De res.
Jo no t'hi hagués inclòs, però hauria semblat que estaves morta.
- Cobradors. - Papà.
Al meu pare li encanta gastar diners, més que contemplar-se.
Tard o d'hora s'acabarien.
- Papà… - El papà està arruïnat, bonica.
S'ha acabat la diversió.
Tranquil, Sir Walter.
Molta gent és deutora en algun moment.
Heu de reduir despeses.
És l'única opció.
He preparat un ferm pla d'economia. He subratllat les reduccions.
Ella és la millor amiga de la meva mare i una persona molt sincera.
Lady Russell ha assumit la responsabilitat de donar-me consells de tot tipus.
Sempre esclaridors i pràctics.
Però amb una… excepció significativa.
Hi ha persones sense llar ni aliments.
Treieu-li importància.
Sr. Shepherd,
si volgués treure-li importància pensant en els pobres,
li hauria demanat quant li costa el barber.
No em demani que ho vegi d'una altra manera.
Vegi-ho com jo i canviï-ho fins que sigui d'una altra manera.
Potser hem de deixar de fer caritat.
Però ho fem?
La Jane moriria de vergonya.
Em va demanar que protegís les seves filles dels excessos del pare
i no ho he fet.
Per arrogant les deixareu sense res.
Pare,
la veritable reputació neix
de l'honestedat, la integritat, la compassió
i de fer-se responsable del benestar d'altres.
Anne, parlem de coses importants.
No et perdis.
Per què no es moderen i marxen a viure a un lloc més barat?
Bath és preciós.
Els banys termals us aniran de meravella per a la pell.
I Kellynch Hall?
He conegut un oficial de l'armada acabalat
que pagaria molt bé per una finca com Kellynch.
No tindré un home de l'armada a casa meva.
- Són tots lletjos. - L'almirall Croft és agraciat.
És almirall? Quin dret té l'armada britànica
per distingir en excés a persones d'origen poc clar?
Només Déu atorga la posició.
De què serveix un títol si te l'has de guanyar?
De què serveix res si t'ho has de guanyar?
L'almirall Croft és tot un cavaller.
La seva dona em va parlar d'un germà que va viure aquí fa uns anys.
També era un oficial de l'armada.
Com es deia? Wellington?
Weathers? Winslow?
Voleu dir Wentworth?
- Wentworth? Sí! - Anne, estimada.
En realitat, amb prou feines el recordo.
- Creus que Bath m'anirà bé per a la pell? - I tant!
I tant.
Reina... Però si han passat set anys.
Vuit.
No pot ser que encara sentis…
Doncs sí.
En Frederick Wentworth era l'única persona,
excepte tu i la mare,
que m'apreciava de veritat.
I que m'entenia.
I que m'estimava.
- I era l'únic amb qui volia... - Intercanviar la targeta de visita?
Ben dit.
Em vas dir que el temps mitigaria el dolor, però no.
Estàs enfadada amb mi.
Estic enfadada amb mi mateixa.
Per haver-me deixat persuadir.
Per no haver vist llavors el que ara veig tan clar.
Que hauria estat una dona molt més feliç amb ell
del que he estat renunciant-hi.
El matrimoni és una transacció per a les dones.
Hi arrisquem la nostra seguretat.
No podia deixar que et perdessis amb un home sense posició ni fortuna,
sense ningú que l'emparés.
Era el que a mi m'agradava.
A més, la seva confiança era justificada: ara és ric.
I capità, a més.
Llavors per què no t'ha dit res?
Doncs perquè…
Li vaig trencar el cor.
I ell sabia per què.
Creia que així et protegia. Em vaig equivocar.
Ara me n'adono.
I ho sento.
Trobaràs l'home que ha de ser el teu marit.
Un home que t'estimi prou per lluitar per tu.
Em meravellen els teus sentiments,
però en algun moment has de començar a mirar endavant.
En Wentworth ja no tornarà,
per això amb amor et dic: no mantinguis l'esperança.
És cert, no m'ha escrit.
Però… Ja sabia que no ho faria.
Es respecta massa per suplicar.
No ha lluitat per mi
perquè no podria apreciar un amor que no era lliure.
Segur que ho ha volgut oblidar.
I jo, en canvi,
l'he mantingut sempre present.
La nota que em va enviar a l'església.
Cançons que em va preparar.
CANÇONS D'AMOR
Un floc de cabells seus.
I un del seu cavall, en Sampson, al que quasi no vaig conèixer.
I aquesta esquella,
que té un repic trist i buit que reflecteix molt bé la meva melangia.
Vuit anys, d'això.
Ell ha viatjat per tot arreu.
I a l'armada, l'adoren.
"Frederick Wentworth fa diners a bord del Laconia."
"Frederick Wentworth rescata una balena encallada
mentre els altres ploren."
Tot i això… No s'ha anunciat cap matrimoni.
No hi ha res que indiqui que hi ha destinatària dels seus afectes.
Dit d'altra manera…
l'esperança no mor.
Com que ens mudem, he de pensar com vull ser a Bath.
L'Elizabeth de Bath ha de ser menys sofisticada que la de Londres.
Però no tan lliure com l'Elizabeth rural.
Penelope, què en penses?
Acompanyareu els Elliot cap al nord?
No voldria abusar.
Però si no vols altra cosa.
Per sort per a tu, jo no vull anar enlloc sense tu.
La senyora Penelope Clay, vídua, però mai no en parla.
Ell sempre va ser un cadàver, no es devia adonar que traspassava.
Lady Russell creu que la Sra. Clay va darrere el meu pare,
però crec que ella no és el seu tipus.
A més, qui s'imagina el meu pare tornant-se a casar?
Heu de venir si el vostre pare us ho permet.
Senyor Shepherd, creu que pot prescindir de la Penelope?
Bé, fantàstic, meravellós, Sir Walter.
Sou massa generós, no us fa cap bé.
La teva agradable companyia
compensarà els vulgars rostres que haurem de suportar a Bath.
Sir Walter, no tothom ha estat creat per ser bell.
La vostra bellesa destacarà el doble entre ells.
Es diu que un cinc a Londres és un deu a Bath.
I si ho penseu bé,
vós i l'Elizabeth seran tretzes, allà.
I tu seràs un sis, Anne.
L'Anne no hi vindrà fins d'aquí a un temps.
Com?
He rebut una carta de la Mary.
Torna a estar malalta, et necessita a Uppercross.
Sé que quasi no la suportes.
Però és més del que es pot dir de la resta,
per això hi has d'anar tu.
Fantàstic.
Amagueu els llençols bons abans que arribin.
Creus que ens els robaran?
No vull que toquin els meus llençols.
Potser et dona sort.
Amaga els comptes, que no dedueixin qui soc.
Diria que ara ja ningú vol saber res del teu crèdit.
Recorda'ls, amb tacte, que no s'acostin als meus rosers.
Sí, si us plau. Ni als arbustos.
No m'agrada pensar que altres gaudeixen dels meus arbustos.
Que usin llençols aspres,
que no trepitgin el jardí i que no mirin els arbustos.
Algun altre gest hospitalari?
Això és tot.
Però, si us plau, comprova que tot estigui com una patena abans.
No vull que es parli de la pols.
És encara més magnífica del que ens van dir.
No us preocupeu, serem uns arrendataris excel·lents.
Acompanyeu el vostre marit?
Sempre. Mai no m'ho impedirà ningú.
He creuat l'Atlàntic quatre cops,
he anat i tornat un cop de les Índies Orientals.
I a Cork, Lisboa, Gibraltar…
La meva felicitat sempre ha estat a bord.
Sou afortunada.
També us passarà quan us enamoreu.
Sapigueu que el germà de la Sra. Croft és solter.
És capità de l'armada i és força pròsper.
Edward, si us plau, prou.
Una dona sense marit no és un problema que s'ha de resoldre.
- El vaig conèixer. - ¿De debò?
Formidable.
Potser podríem sopar plegats quan vingui.
Quan vingui?
- Just ha arribat al port. - Vindrà d'aquí dos dies.
Teniu uns jardins preciosos.
Què deu pensar sobre que ens veiem?
Si m'hagués volgut veure abans, no havia d'esperar.
Segur que encara està enutjat.
I si he estat equivocada?
I si ha estat pensant en mi, dia i nit, tots aquests anys?
Aquí teniu.
Em pot ajudar algú?
És preferible la Mary a l'Elizabeth, ja que és una absoluta narcisista.
Parlar amb ella exigeix molt poca energia i pot ser molt divertit.
Un cop vaig estar 24 hores parlant només en italià.
Se'n va adonar només quan li vaig demanar la sale.
L'encega tant el seu patiment
que fins que no m'escuri el coll, no sabrà que soc aquí.
Ja ho veureu.
Primer, es queixarà d'una malaltia que l'està matant.
Després, reprovarà el seu marit per no cuidar-la com deu.
I llavors atacarà la família política,
perquè li falten al respecte i segur que la menyspreen.
Sort que has vingut.
No sé què deu ser, una passa potser.
No em puc moure. Això m'està matant.
En Charles està caçant, no s'ha preocupat gens.
La seva família m'ha enviat aquest ram preciós.
Quin detall, oi?
Es podrirà i em sentiré pitjor que si no haguessin enviat res.
És cruel fer pensar a una moribunda en la descomposició, oi?
Anne, em detesten.
Els nens són monstres, hi ha corrent d'aire
i ja ningú vol anar al teatre.
Exacte, Anne.
Anne!
Són les meves cunyades, la Henrietta i la Louisa Musgrove.
Són precioses en tots els sentits.
- Anne! - Noies!
Quina il·lusió quan vam saber que venies!
Portem dies emocionades.
Promet-nos que passaràs cada segon amb nosaltres!
Quan no cuidis la teva germana.
- Com et trobes? - No m'ho has ni preguntat.
- Ho acabo de fer. - Em moro.
Noto com em descomponc per dins.
Doncs com ahir.
Però és bon senyal que el caràcter es mantingui intacte.
Sopa a la casa gran cada nit, delecta'ns tocant,
perquè no farem res més que ballar, cantar i riure.
Marie Antoinette!
Com us atreviu a anomenar-me, súbdits insolents?
Amb compte, no es trepitja a les dames.
A la mare li fa mal el cap.
Anne, però si no saps on han estat!
Tenim gana, Marie Antoinette.
- Que mengin pastís! - Després de sopar.
Tenim convidats: l'almirall Croft i la seva dona.
I el germà d'ella, en Frederick.
Ha arribat al matí. Un capità ben plantat!
Diuen que va fer desviar una flotilla per rescatar una balena.
Tant t'agraden les balenes?
- Vas conèixer el capità Wentworth? - De passada, fa temps.
- És veritat que és tan atractiu? - Té un rostre amable, sí.
És veritat que escolta quan parla una dona?
Sí que escolta.
T'escolta amb tot el seu cos.
És… captivador.
Bé, doncs sembla l'home perfecte per a tu.
- L'has de conquistar. - Louisa…
No. Ja ho he decidit, Anne.
Deixa d'amagar la teva lluminositat sota el llit.
Ets una joia, però no vull que ningú em digui què fer amb la meva lluminositat.
Ni amb el llit.
Digues, amb sinceritat, per què no estàs casada?
Estic esperant enamorar-me.
D'acord, doncs mira què faràs: t'asseuràs al seu costat per sopar.
M'asseuré al seu costat.
I faràs veure que no saps un borrall de res.
Els agrada explicar-nos coses.
Li diràs que no has fet servir coberts, que te n'ensenyi.
Així és com s'ensenya a festejar ara?
I llavors, quan sembli que s'interessa per tu,
no li responguis a res del que digui.
Com un fantasma.
L'hauràs atrapat.
És a dir: que sigui tal com soc.
Això no ho facis fins que no porteu dos anys casats.
No és un mal consell.
- Mary! - Charles, què passa?
Mary, ajuda'm. S'ha fet mal al braç.
- Què ha fet? - Ha caigut d'un arbre.
Només podia passar això quan ve gent de visita!
No ha caigut a propòsit.
Algú s'ha de quedar amb ell.
Et duré púding de pruna.
Llavors la mare s'ha de quedar, oi?
No he fet prou donant a llum, també m'he de perdre sopars per ells.
És el que em toca.
Si passa res desagradable, els homes se'n deslliuren.
Mary, reina, s'ha fet mal.
I tu tampoc et trobes gaire bé.
No, ara ja em trobo bé del tot.
Segur que els Croft tornaran a venir.
No suporto aquesta vida.
Si tant et disgusta, et faig companyia.
Per descomptat, no em quedaré aquí sola.
No seria massa dur per a tu no estar amb el nen quan pateix tant?
No, Louisa.
Si us plau, enteneu-me.
El problema és que soc molt compassiva.
Soc la menys indicada per estar amb ells quan pateixen
perquè jo també pateixo molt.
És millor per mi no ser-hi.
Tot és més fàcil per a persones menys sensibles, com tu.
Vols que em quedi aquí sola i tu vas al sopar?
Ets tan amable. Et duré púding de pruna.
I un rosegó de pa i farinetes?
Tranquil·la, parlaré bé de tu.
Crearé una imatge tan bonica que voldrà declarar-se demà mateix.
Si pogués parlar amb ell…
Frederick!
Au!
Perfecte.
Gràcies per allò d'ahir, Anne.
T'hauria agradat el capità Wentworth.
La melmelada és massa espessa.
Prefereixo no menjar-ne.
Vull ser capità.
De cap manera.
Cap nebot meu serà mariner.
Que no saps que han de dur barrets ridículs?
Anne, no suporto el riure abans del migdia.
I les normes dicten que t'has de deixar un bigoti ridícul.
No.
En Wentworth no duu bigoti, però impressiona.
- És ben plantat, intel·ligent, ric. - Torna-hi.
Mireu-me,
soc el capità Wentworth i soc impressionant.
Soc ric i ben plantat i tothom m'adora.
I soc mariner.
Capità, us presento l'Anne.
- De fet, ja ens coneixíem. - Ens coneixíem.
Fa temps, abans que fos ric.
Quan era ben plantat.
Et veig… més gran.
- No ho volia dir. - Què volies dir?
Més gran del que estaves abans.
Tens un rostre més madur.
Fruit d'una vida de profit.
- Insinues que la meva no és de profit? - No ho sé.
Tens el cabell intacte.
El teu també…
és com ha de ser.
- Gràcies. - Sí que és veritat que us coneixíeu.
- Breument. - Però inoblidable, tot i ser breu.
Marxem?
- Marxem. - Bé.
- Què passa? - Encara tens melmelada a la cara.
CASA GRAN
Et vaig dir que tornaria, Anne.
Asseu-t'hi al costat!
Louisa.
Veniu cap aquí.
Moltes gràcies.
Capità Wentworth, vull que estigueu al meu costat.
Per descomptat.
Louisa.
És perfecte.
- M'asseuré aquí. - Endavant.
Moltes gràcies.
Amagar la meva lluminositat: fet.
- Pel mànec - Pel mànec?
Una bona millora.
De què?
De la persona que no es volia asseure aquí.
Digueu, teniu la mateixa dificultat amb les culleres?
Gràcies.
Moltes gràcies.
Quin plaer, és deliciós.
El capità m'ha explicat que quasi mor a alta mar.
Renoi! Per què vau triar una professió tan perillosa?
Quan vaig salpar per primer cop, necessitava distreure'm.
Em va anar bé arriscar sempre la vida.
Estava tan desesperat, que a vegades desitjava morir.
Seria agosarat demanar el motiu d'aquesta desesperació?
Una dona.
Vaja. Ella s'ho ha perdut.
Però ara ja n'he tingut prou, d'emocions.
Desitjo el més profund avorriment per recuperar-me.
Voleu dir una esposa?
Mare.
Vull dir persones i coses que m'aportin tranquil·litat.
- Amb una esposa estareu tranquil. - Mare.
- Busqueu esposa? - Pare.
No tinc l'estómac per això.
Estic en terra ferma, buscant una unió ridícula.
Una mica de bondat, d'idees clares,
que elogiï l'armada i serà la meva perdició.
És candidata qualsevol dona entre 18 i 80 anys.
Quasi qualsevol.
En Charles es volia casar amb mi.
Què has dit?
Només parlava del matrimoni.
Recordeu que en Charles es volia casar amb mi abans de casar-se amb en Charles?
Volia dir la Mary.
Perdó, en Charles
abans que ella es casés…
Perdó. Abans que ell, volia dir ell,
va recuperar el seny i es va casar amb la Mary.
Volíeu que entenguéssim
que el vostre cunyat us preferia a la vostra germana?
- És cert, sí. - És cert.
Sí, és així. Ara ja està.
El capità no és cortès amb tu.
Li sembles tan diferent que no et reconeix.
Tranquil·la, jo t'he defensat.
Els he explicat aquell cop que se't va infectar l'ull
i et vam batejar Barbanegra.
Tampoc és defensar-te gaire, sinó més aviat dir alguna cosa.
Sí, diria que més aviat això segon.
Anne, no paris de tocar. Una altra peça.
Ahir es va mostrar tan distant.
Preferiria l'hostilitat declarada.
Aquella cortesia freda i gràcia cerimoniosa són pitjor que res.
"Disculpeu, senyoreta Elliot, és aquesta la vostra cadira?"
Estimeu-me, estúpid!
Estima'm o mateu-me. No ho puc suportar!
És de Lady Macbeth.
Acte tercer, escena quatre.
S'ho creurà.
És cert.
Com estàs avui?
Marejada encara de veure el capità fent ballar la Louisa.
O fent el que podia amb les melodies tristes que tocaves.
"Per a Elisa" és una cançó per ballar
per a aquells que són prou sofisticats per explorar moviments menys tradicionals.
I com ballaries tu Beethoven?
Sola a l'habitació amb una ampolla de vi.
El capità se li declararà.
Es casaran i la Louisa serà feliç per sempre.
Per què tothom creu que el que vol tota dona
és que la triï un solter?
Perquè el matrimoni és el millor regal que ofereix la vida.
On són els teus fills?
Què sé jo.
Quan ets petit, ningú t'explica que la vida continua.
Continua encara que no t'agradi com ho fa.
I arriba un moment que et preguntes:
"Com he acabat aquí?".
No hi havia dues ànimes més en sincronia que la d'en Wentworth i la meva.
Ara, som desconeguts.
Pitjor que desconeguts.
Som exparella.
Tieta Anne.
- On ets? - Vine a jugar.
Marie Antoinette, el poble no us vol.
Ja no vol tenir una reina.
Com us atreviu a parlar-me així? Sou els meus súbdits.
Sou una mala reina!
Una mala reina? Tu ets un mal súbdit!
- Espera, com era la frase? - Vive la révolution.
Vive la revolució!
Això és la meva corona.
Com us atreviu a treure'm la corona?
M'heu atrapat!
- Prou, pareu! - Mala reina!
Que imprudent. Es podrien haver fet mal.
Tens raó. Ho sento. Ens hem deixat portar.
Digues-li-ho a en Robespierre.
Frederick!
Ho faig tan bé com puc.
Tan bé? El què?
Quan ens veiem, tu i jo. No vull que estiguis enutjat.
Com vols que estigui?
Soc massa bona i és un problema.
Regalo tota la meva atenció i després, pateixo.
És gaire lluny, el Colosseu?
Tens tota la raó.
Com em prioritzo a mi si tothom que m'envolta em demana atenció?
Un caputxino, si us plau!
M'he adonat
que necessito estimar-me abans d'estimar els qui m'envolten.
És l'única manera.
Quant val el porc espí de l'aparador?
Què hi tinc, darrere?
Rotlle de formatge?
Aneu a algun lloc sense mi i voleu que no digui res?
Anem a passejar, Mary.
- Una bona caminada. - Pel bosc.
- No t'agrada la natura. - Ni moure't.
Et vam haver de dur a casa.
Com que no m'agrada creieu que no vull venir?
Fantàstic.
Hi ha molts insectes.
Anne, et volia preguntar una cosa,
però em fa vergonya.
De què es tracta?
Recordes quan va arribar el capità Wentworth
i et vaig dir que l'havies de conquistar?
Sí.
És evident que va ser abans de conèixer-lo.
I de veritat que esperava que us uníssiu.
Però sembla que ja no t'interessa.
- No? - Amb prou feines el mires.
- I ara t'agrada per a tu? - Ho té tot.
Sembles sorpresa.
És que ho estic. Creia…
No sé què sent ell, però jo me n'estic enamorant.
He pensat què sentiria jo si fos a l'inrevés.
Em doldria, potser em posaria gelosa fins i tot,
però de veritat dic que qualsevol pena per mi quedaria eclipsada
per l'alegria de veure que ets feliç.
T'hi estàs esforçant molt.
I funciona?
No entenc per què necessites el meu permís si dius que ni el mirava.
Per la manera en què quasi ni el miraves.
Veig que sou més que dues persones que es van conèixer fa temps.
El que veus és el passat.
Crec que aquest home podria ser el meu futur.
I una fragata és més gran que una balandra, ho dic bé?
- Algú ha estat investigant. - Molt bé.
Una balandra es tripula amb uns 130 homes i una fragata pot dur-ne entre 140 i 200.
Depenent de si és de cinquena o sisena categoria.
"El maig, amb el seu seguici somrient de bellesa primaveral, travessa…"
Prou de poesia, ara. Ja saps que no suporto les metàfores.
Perdona, Mary, me n'havia oblidat.
Tinc la memòria com la d'un peix.
La qual cosa és un símil, no una metàfora.
D'acord. Tinc memòria de peix.
És igual com tinguis la memòria, però para de parlar de forma elaborada.
Podríem visitar en Harry Hayter.
Potser em proposarà matrimoni.
Que tampoc us he dut cap a aquí a propòsit.
Ni parlar-ne. No entraré a casa del Sr. Hayter.
- Contrauria alguna malaltia. - No diguis bajanades.
És una bajanada preocupar-se per la salut?
Les cases amb menys de cinc servents són insalubres.
No ens jutgeu pels nostres coneguts. És enutjós tenir relacions detestables.
El desaproveu per a la vostra cunyada perquè no és prou ric?
Ho sé, és espantós, oi?
Anem?
És l'orgull de la família Elliot.
Em sembla execrable.
Si coneixeu Sir Walter creureu que un baronet és només inferior al rei.
Qui sap com la bona de l'Anne és d'aquesta família.
Tant de bo en Charles s'hi hagués casat. No us sembla?
Que no us enganyi.
Què voleu dir?
L'Anne és tan orgullosa com la resta. És només que és diferent.
No us entenc.
La propera vegada que veieu la senyoreta Elliot
distanciant-se d'una situació social,
pregunteu-vos si adopta aquella posició per jutjar millor tothom.
Amb duresa.
L'Anne Elliot és pura bondat.
No la coneixeu tan bé com jo.
Vós sí que sou pura bondat, Louisa,
per això creieu el millor dels altres.
Es demostra una ment inferior
quan es deixa persuadir en contra de les seves conviccions.
Quines conviccions?
No deixaré que malparleu d'ella. Li tinc massa estima.
No sé què us va passar i no us ho demano.
Crec el millor d'ella i us prego que ho busqueu vós també.
Si us plau, perdoneu-me. He estat massa sever.
Gràcies per cridar-me l'atenció.
Si us perdono, m'ensenyareu a fer servir un sextant?
- Amb tan poc temps? - Aquest vespre puc.
Passegem una estona?
Quan creus que tens la vida arruïnada,
és horrible adonar-te que encara pot ser pitjor.
Just el que deia.
Quina alegria veure-us.
- S'ha fet mal. - Li ho pregunto?
Anne, vols que et duguem a casa?
- Gràcies, però estic bé. - Anne, t'has fet mal al peu.
No són ni deu minuts més de volta. Va.
Sou molt amables. Però gaudeixo de l'aire lliure.
Has de ser tan orgullosa?
Fes-ho fàcil, si us plau.
James.
Vine aquí.
M'hauries de fer un favor. Em pots ajudar?
Necessito que m'abracis tan fort que no em senti el cos.
Creus que pots fer-ho?
James, és l'hora del te.
Anne.
Anne, ens n'anem a Lyme. Demà.
Ja s'ha decidit. Farem nit davant del mar.
A Lyme? Per què?
El capità Wentworth vol que coneguem uns amics seus.
- Em temo que no puc viatjar. - Què dius, ara?
Anne, demà marxem cap a Lyme.
He passar un dia sense els dimoniets.
No, espera.
Mary, no puc…
No. Sempre m'ho desbarates tot. Aquest cop, no.
Necessito unes vacances i has de venir
per parlar amb mi quan els altres deixin de fer-ho.
Em sorprèn que se n'adoni.
Capità, ella és l'Anne Elliot.
L'Anne Elliot.
El capità Harville.
És un plaer conèixer-vos.
Si em disculpeu…
M'han dit que us agrada la poesia. O és només un rumor?
Sembla que sabeu més de mi del que em fa sentir còmoda.
Perdoneu-me, només tramava un complot.
- Veieu aquell? - Sí.
És el capità Benwick.
El capità Benwick també té gust per la lectura.
Però és víctima de la tristesa.
Em preguntava si tindríeu una estona per parlar amb ell.
Puc fer una casa de taulons, però no em pregunteu res sobre els grecs.
Què causa la seva pena?
Ha tornat de Troia i el seu llit estava ocupat?
Perdó, una broma grega.
Estava promès amb la meva germana Fanny.
Estaven molt enamorats.
Ella va morir mentre ell era a la mar, just abans que es casessin.
Ho sento molt.
Diuen que l'univers és inescrutable.
- Ho fareu? Parlareu amb ell? - Per descomptat.
Tot i que no estic segura que jo sigui el que vol l'univers.
Mai no s'equivoca.
Tot el que hom ha de rebre, tard o d'hora li arribarà.
Us ho prometo.
Per cert, convenceu en Wentworth que no pot seguir ignorant l'armada.
Detesto que es desaprofiti el seu talent.
- Si pogués influir-hi… - Al sopar?
- Feu que s'emborratxi, jo el pujo a bord. - Demaneu-ho a la Louisa.
Us ho demano a vós.
Anem?
No deveu voler fer un capbussó, oi?
Gràcies. M'ho prometeu?
Vinga, va, Mary.
En Wentworth es va negar a admetre que havia pres malament les coordenades.
El capità és molt tossut.
Molt tossut. Podria arribar a ser almirall,
i prestar un gran servei a la Corona,
però prefereix desaprofitar la vida a terra ferma.
Deixa que faci el que vulgui.
M'agradaria formar una família.
L'esposa d'un mariner paga el preu del camí que escull el seu marit.
Però és molt baix.
La preocupació constant… No vull imposar-la a ningú.
Quina ximpleria.
Tothom té preocupacions.
En Harville té raó.
Anne.
La teva futura esposa sabrà fer-se càrrec de com se sent.
No siguis condescendent i decideixis què pot suportar.
Qui sap?
Tal vegada ella viu les seves pròpies aventures a casa.
- Algú vol més vi? - Sí.
- Sí? Molt bé. - Sí.
Lord Byron.
"Ella era el far de la meva vida."
"Si s'apaga, quin raig refulgirà en la meva nit?"
Sí, a mi també m'ha consolat en nits llastimoses.
Sovint penso que la desgràcia de la poesia
és que rara vegada la gaudeixen els qui són capaços de gaudir-la de debò.
Només qui ha perdut algú
és capaç d'apreciar Byron.
Però l'ha de degustar en petites quantitats.
Si no, acabarà més enfonsat en la pena.
I què ha de fer aquella persona?
La veritat, fa vuit anys que intento descobrir-ho.
Només us puc dir el que m'he de repetir cada dia.
Sou jove. No sabeu què us oferirà el futur.
Us refareu i tornareu a ser feliç.
- Potser teniu raó. - Sé que la tinc.
Gràcies.
Els rangs més baixos tenen uns impostos desmesurats.
Per què no es planteja un sistema…?
- Qui és, aquest? - Disculpeu-me.
Us barro el camí.
Potser ho podeu arreglar.
Potser.
Hola.
Us puc ajudar en res?
Atès allò en què voldria ajuda, potser millor que no.
Hola.
Disculpa això d'aquest matí.
- Què és això d'aquest matí? - Quan hem trobat el cavaller descortès.
No soc el teu germà gran. No necessites que et protegeixi.
Ara, sempre has sabut defensar-te.
No t'has de disculpar de res.
Sé que era amb bones intencions.
No hem tingut l'oportunitat de parlar bé.
Tots aquests anys, he imaginat diferents versions teves.
Alguna, per discutir-m'hi.
O per apreciar-la.
Jo també.
No sabia si et tornaria a veure.
Ni si sabies com t'estimava.
Sempre ho he sabut.
Ets única.
Vull que formis part de la meva vida, tant se val de quina manera.
Enterrem el passat i…
El que vull dir és que…
M'agradaria…
M'agradaria que fóssim amics.
Jo també pensava el mateix.
Aquest matí m'he adonat de la presó
que havia creat el meu rancor.
De veritat que espero que trobis l'amor onsevulga que sigui.
I vull agrair-te,
de tot cor, que m'ofereixis la teva amistat.
Gràcies.
Gràcies a tu.
Bé, doncs…
Fantàstic.
Ha estat bé… parlar-ne.
Espero de tot cor que et proposis ser almirall.
Tothom aplaudeix el teu talent.
I segur que l'empetiteixen.
No saben com soc en realitat ni què em faria feliç.
Però jo sí.
Jo sé com ets.
Sé que vols viure una vida de profit.
Sé que ho faries de meravella.
- T'explico un secret? - És clar.
En els moments més funestos a alta mar,
quan em sentia totalment perdut i confós
i incapaç,
sempre em preguntava:
"Què faria l'Anne, ara?"
Així sabia com obrar.
Imaginant-me que era tu.
- M'enganyes. - És cert.
En una emergència, saps què fer.
Preveus què necessita tothom.
Ets directa i decidida, considerada i tranquil·la.
Ets més intel·ligent del que et convindria.
Ets una persona extraordinària.
M'enfurisma que el món et negui una vida pública.
Series un almirall magnífic.
Gràcies.
No te'n vagis gaire lluny. Hi ha corrents i això.
Perdona. Ja tornava a mirar de protegir-te.
Si em disculpes…
Ara som pitjor que una exparella.
Ara som amics.
Em barreu el pas.
- Perdoneu. - Abans de marxar…
Permeteu-me que em presenti.
O tornarà a fer-me fora el vostre guardaespatlles?
És un amic meu.
Estic convençuda que va mal interpretar les vostres intencions.
Les meves intencions es van interpretar amb precisió.
Volia que us fixéssiu en mi.
Senyoreta?
Senyoreta.
És senzill, m'agrada.
Us tornaré a veure?
Li ho encomanarem a la providència.
És a dir, que encara no m'he decidit.
Què ocorre?
Què succeeix, Anne?
L'home amb qui ens vam creuar.
Perdoni. Em podríeu dir el nom del cavaller que ha marxat ara?
És el Sr. William Walter Elliot. Es dirigeix a Bath.
I s'allunya quan m'apropo a la finestra.
- Un cosí? - No un cosí qualsevol.
És l'hereu del pare. Hem d'escriure-li de seguida.
No serà una notícia ben rebuda, ja ho saps, Mary.
S'enfurismarà.
- Què els va ocórrer? - El pare i el Sr. Elliot no es parlen.
- Com m'agraden les disputes familiars. - Explica'ns-ho.
Heretarà el títol i la propietat.
El pare volia casar-lo amb l'Elizabeth per conservar el títol.
Però ell la va rebutjar.
Es va casar amb una estatunidenca desconeguda.
El pare va llençar una plata quan ho va saber.
- Però no vestia de dol? - Se li ha mort l'esposa.
Deveu detestar-lo per la vergonya que us ha causat.
De fet, és la seva qualitat més captivadora.
Té sort d'haver conegut la Louisa.
Us ha dit res, ell, sobre què sent?
No, però ella sí.
És molt costerut. Compte.
Gràcies.
Aneu amb compte.
Agafeu-me, capità.
Verge santa!
Això ha estat un assaig. Tornem-hi.
No, Louisa, prou. Altre cop, no.
Saltaré, em podeu agafar o no.
- Louisa! - No!
No. No la mogueu. Louisa?
Em sents? Hem d'avisar un metge.
Hi vaig jo.
Ha de ser algú d'aquí. Benwick, crida un metge.
- Corre! - Louisa.
- Anne, digues, què puc fer? - Tenir paciència.
Encara respira. Molt bé, respira.
Ha sofert una greu commoció cerebral.
Però hi ha qui es recupera de coses pitjors.
Podeu mantenir l'esperança.
- Deixeu que reposi. - Sí.
- Pot estar-se aquí? - Per descomptat.
No, has estat molt amable, no podem abusar més.
S'hi estarà el que calgui.
I a qui no li faci res el terra, pot quedar-se amb ella.
S'hauria de quedar l'Anne. Per ajudar-la.
No hi ha ningú tan capaç i perfecte com l'Anne.
- Et quedaràs, oi? - És clar.
No suporto marxar fins que no desperti.
- Ho faré saber als Musgrove. - Gràcies.
Podries acompanyar la Mary i l'Henrietta?
Acompanyar-me?
Les criatures, Mary.
No podem deixar-los amb els meus pares una altra nit. Quasi cremen la casa.
Per què s'ha de quedar l'Anne?
L'Anne no és res d'ella.
Va, Mary.
Tinc entès, Mary, que patíeu d'al·lèrgia a cases amb menys de cinc servents.
No us preocupa agafar alguna cosa?
No penso marxar. Bon viatge, Anne.
No és culpa teva. Li vas dir que no saltés.
Amb paraules, sí.
- Però d'altres maneres... - Altres?
Vaig induir-la a creure que estava preparat per agafar-la sempre.
Com ho vas fer, exactament?
Sabia que estava enamoriscada.
I no la vaig descoratjar.
I és la causa de tot això.
Si això no hagués succeït,
què hauria estat de les nostres vides?
Ara me n'he de fer càrrec.
Com ho explico als pares?
Amb serenitat.
Sigues directe.
Ofereix-los l'ajuda que puguin requerir de tu.
Bona sort.
Què faràs tu, ara?
He d'anar a Bath.
Gràcies.
Per tot.
Com és que
la vida pot ser sempre estàtica
i quasi resistir-se a qualsevol canvi durant anys,
i, quan menys t'ho esperes, omplir-se de tantes novetats
en tan sols unes setmanes?
És impossible recordar com era la vida abans.
Pobra noia. Com estan els seus pares?
Colpits, però volen mantenir l'esperança.
Bé, no poden fer altra cosa.
Vegem… On són?
On són?
Tant se val, no els necessitem.
Volia que tot fos perfecte avui.
No diguis ximpleries, ja m'agrada ser aquí amb tu.
No. No és un bon berenar si no hi ha macarons francesos.
En Henry s'hauria enrabiat si s'haguessin oblidat dels dolços.
Sort que a mi no m'agraden els macarons.
- Ja. - I no soc com ell.
No.
Ningú és com ell.
No contemples compartir temps amb algú altre?
Hi ha diversos candidats.
Saps de quina companyia gaudeixo?
De la meva.
Els homes vidus moren abans i les dones solteres viuen més.
Fem més bona companyia.
Però no trobes a faltar… companyonia?
Per què creus que viatjo tant per Europa?
Però Lady Russell!
Espero no haver menjat massa. Avui hi haurà un banquet.
- Coneixerem el reputat Sr. Elliot. - Per què visita el pare ara?
Bé, l'Elisabeth suposa que és ella qui l'ha impel·lit,
gràcies als seus encants.
El Sr. Elliot no pot treure'n res, del pare.
És més ric que ell i heretarà el títol de tota manera.
- Deu voler alguna cosa. - Per què et malfies d'ell?
Un home tan atractiu busca alguna cosa segur.
- Què m'has d'explicar? - He vist el senyor Elliot.
I és ben plantat.
Molt ben plantat.
L'has conegut?
A Lyme, però no sabíem qui érem, ni ell ni jo.
- S'està forjant una història d'amor? - De cap manera.
- Per què? - Perquè ell és un deu.
D'aquests no me'n refio.
Ja has arribat.
Això és viure amb moderació?
És un bon començament.
No m'hi obliguis.
Courage, ma chérie.
Ens veiem aquesta nit.
- Anne! Quina alegria veure't. - Què vols dir, amb això?
El Sr. Elliot ja ve i vull ser al teu costat quan em vegi.
- Que bé, ser a casa. - Pensa-hi.
Ha estat boig per mi tota una dècada.
Pobre home. Com deu haver patit.
Sí, amb un matrimoni que va preferir abans que tu.
Quin disbarat, oi? Degué creure que era massa per a ell.
No se m'acut cap altre motiu.
Mai sé del cert si et befes de mi,
però m'afecta tan poc el que opinis, que tant se val.
Anne! Vas així vestida? El senyor Elliot deu ser a punt d'arribar.
Em sorprèn que siguis tan clement després de tot el que t'ha fet sofrir.
Sofrir?
Es van dir paraules gruixudes.
Ell nega haver-les dit.
- Pare, te les va dir a tu. - Ha sigut convincent negant-ho.
Ah, és ell.
Rep-lo tu, Anne. I posa't dreta!
Espavila!
Mare meva.
Gràcies.
Sembla que la providència mira per mi.
Soc la vostra cosina, l'Anne.
Cosina? Que interessant.
És millor que "passejant", però encara li manca per ser "estimada".
Estic disposat a guanyar-m'ho.
Quina sort que tinc: coqueteja i és treballador.
I ric, també.
Sort que vós ens ho recordeu.
- Què dimonis ocorre? - Tranquil·la, només practica amb mi.
Anem?
Tinc entès que heu visitat sovint la meva germana.
Gaudeix de rebre la vostra atenció.
Que bé saber que la vostra germana és capaç de gaudir.
Tot i que l'amor ha estat l'última cosa en què pensava… Fins ara.
Si no heu vingut a fer la cort a ningú, llavors…
Per la senyora Clay.
Per la senyora Clay?
Fa un mes, vaig rebre una carta que deia que l'oncle era a Bath
acompanyat per una dona de baixa estofa.
Molts suposaven que ella volia casar-s'hi. Una unió així seria un escàndol.
Us preocupa la reputació del meu pare?
I ara, no pas.
Em preocupa que pugui tenir un fill i que aquest m'arrabassi el títol.
I també la propietat.
Tinc intencions d'evitar-ho sigui com sigui.
Ja us ho he dit: m'hi esforçaré per guanyar-m'ho.
He de reconèixer que la vostra sinceritat m'impressiona.
És estimulant, oi?
M'alegro de veure-la.
M'he assabentat de l'accident que va ocórrer després que jo marxés.
Com es troba?
Segueix prostrada al llit, però es va recuperant.
He rebut la notícia avui.
Gràcies per preguntar.
- Heu d'haver patit molt. - He estat la que menys.
Teniu una ànima afable. Us preocupeu per aquells que us envolten.
Degué ser un calvari. Sento que l'hagueu passat.
Gràcies.
Fantàstic, reina.
- Aneu. Teniu el meu permís. - No faria res, si no el tingués.
- Bravo!
Bravo. Heu tocat molt bé, senyoreta.
Pretén desarmar-me essent sincer.
No ho està aconseguint.
Per ara.
Tampoc més endavant.
Oi?
Ai!
- Què ocorre? - Una alegria.
Perdoneu-me, m'ha agafat una alegria…
La vescomtessa vídua de Dalrymple i la seva filla,
l'honorable senyoreta Carteret, són a Bath.
Això ho assageu?
Les estimades cosines!
Són cosines? M'encanten!
'Cosina' és un terme que se sol usar pels membres d'un arbre genealògic,
no pels membres d'un altre arbre.
Les Dalrymple no saben ni que existim.
Amb certes ajudes visuals,
segur que podem explicar-los el vincle familiar en tres quarts d'hora.
Per què?
Formen part de la noblesa. Tothom vol tractar braç a braç amb elles.
Però què en treiem, d'això?
Anne, no siguis obtusa a propòsit.
Afanyeu-vos! Traieu la millor roba de gala.
Estem a punt d'acariciar… la grandesa.
A vegades, tinc el mateix somni.
Somnio que un pop gegant em xucla la cara i quan vull alliberar-me,
m'adono que les meves mans són tentacles
i no puc deslliurar-me'n.
I llavors, m'adono que jo soc…
el pop en qüestió i…
m'estic xuclant jo mateixa…
el rostre.
Com a la vida real.
Sovint aquells que creiem que són adversaris
són ombres de nosaltres mateixos.
Molt ben dit, Sr. Elliot.
La propera vegada que us trobeu amb un pop, senyoreta Elliot,
l'hauríeu d'abraçar en comptes de deslliurar-vos-en.
Estrenyeu-lo entre els circells amb astúcia i deixeu que us atrapi.
Ni en somnis, Sr. Elliot.
Però en els meus, sí.
Va ser a causa d'haver menjat formatge
poc abans d'anar al llit.
Ha anat magníficament bé.
Sabia que aniria molt bé.
El vostre encant és irresistible, Sir Walter, també pels nobles.
Els vostres parents us deceben.
Aquella dona no es pot casar amb ell.
Digueu-me una cosa.
Preferiu evitar que la Sra. Clay s'abraci al meu pare
que parlar amb mi?
Estimada pop, de cap manera.
Sabeu què?
Comenceu a agradar-me.
Ara m'he de malfiar.
Són fascinants, oi?
Tothom ha de ser interessant?
De cap manera. Poden ser tan avorrits com vulguin
sempre que no em demanin que segui amb ells.
I ell?
M'ha proporcionat cert alleujament. Més del que esperava.
Em va parlar molt bé de tu l'altra nit. Jo diria que hi ha afecte.
El Sr. Elliot podria estimar una patata si en treu alguna cosa.
Tot i que l'Elizabeth es delecta vivint a casa per sempre,
una vida així t'ofegaria.
Només vull dir -te que espero que acceptis la proposta del Sr. Elliot si te la fa.
Ho dius perquè el coneixes molt?
Tal vegada no el conec gaire, però a tu sí que et conec molt bé.
No només és ric i educat,
sinó que diria que ha despertat el teu interès.
Si no, no et donaria aquest consell.
He d'admetre que hi ha alguna cosa.
Però t'he de demanar que confiïs en què soc capaç de decidir sola.
He d'obeir els dictàmens del meu cor.
Vaig fer el contrari un cop i mai no m'ho perdonaré.
Mai no m'ho perdonaràs.
Tenint en compte les circumstàncies…
Quines circumstàncies?
El prometatge d'en Wentworth i la Louisa.
Creia que ho sabies.
Tothom parla de la Louisa i el seu capità.
Estimada.
Què puc fer?
M'agradaria estar sola.
Hi seré quan m'hi vulguis, doncs.
Sempre havia imaginat que afrontaria aquest moment
amb elegància.
Que restaria estupefacta, jo i tothom,
amb la meva dignitat silenciosa.
Amb la meva capacitat de resistir.
S'erigirien estàtues en el meu honor.
"En record d'Anne Elliot,
qui va patir una pèrdua colossal
però va mantenir les bones maneres de forma extraordinària."
Anne.
Ets aquí.
Sí, sembla que sí.
Has vingut sola?
Estic esperant un amic.
D'acord.
Ens ha enxampat la pluja. Ara busca un carruatge.
És força encantador.
- M'alegro de saber-ho. - Em fa riure.
És agradable riure.
Encara t'has d'assabentar del prometatge…
Perdoneu, els cavalls amb pluja són un infern.
- Permeteu-me que us presenti. - El recordo.
Jo també.
Ell és el capità Wentworth.
Sí, el vostre bon amic, el capità Wentworth.
M'alegro de poder disculpar-me per com em vaig comportar a Lyme.
S'explica perquè em va colpir…
aquesta criatura enlluernadora.
No soc una criatura.
Doncs una…
Dona?
- Què li passa a "criatura"? - Després en parlem.
Perquè esteu tardant tant?
És només un moment.
Demà es fa un concert. Hi vindreu, també?
No vull interferir.
En què?
Vindrà, llavors. Meravellós.
Serem quatre: vós, ella, el bel canto i jo.
És certament peculiar, oi?
Únic, fins i tot.
M'alegro que siguis feliç.
Gràcies.
Espero que tu també.
Anne, hauríem d'anar tirant.
Us veiem demà.
- Anne! Espavila! - Vinga, va.
Bona tarda.
Anem?
Com està, la Louisa?
Quasi recuperada.
Però es cura lentament.
Necessitarà temps i amor per recuperar-se del tot.
Bé.
Quan siguis a Bath, espero que ens puguem veure.
No sé fins quan m'estaré aquí.
He de prendre una decisió difícil. M'han ofert un càrrec en una nau.
Farà vela cap a Malta dissabte, així que no tinc gaire temps.
Bé, sembla emocionant.
Sí, exactament.
Adoro la meva feina i servir el país, però…
Perdoneu-me per interrompre-us, però necessito la meva Anne un moment.
Parla italià també, oi que és increïble?
- És per traduir el programa. - Un moment.
Anne, has de traduir de l'italià per a les cosines.
Espero que pugueu venir a la boda.
L'Anne estaria desolada, si no.
Sé com preua la vostra amistat.
Frederick!
Esperava poder continuar la nostra conversa.
No hi haurà un altra oportunitat.
M'he decidit. Em faig a la mar. He de fer moltes coses abans de dissabte.
Perdoneu-me, us torno a interrompre.
No. Diria que soc jo qui interromp.
Gaudiu del segon acte.
Ho farem.
- No pretenia… - Si em deixéssiu parlar…
M'heu interromput. Deixeu-me parlar primer a mi.
És la primera vegada que sento això.
Tracto d'aprendre de vós, per a vós.
Sou massa bona per a mi i això m'aterra.
Desitjo que sigueu la meva esposa.
Res em faria més feliç.
La vostra esposa?
Sí, no m'heu de respondre ara.
Però penseu-hi, si us plau.
El capità tenia raó.
El cavaller és únic, ben cert.
Charles, afanya't!
Tinc una rampa. Fes-me un massatge.
Què hi fas, aquí?
He vingut a buscar-te.
Has de venir a la fonda amb nosaltres a escoltar-me.
Hem vingut de visita.
Des de l'accident de la Louisa, la vida sembla fràgil i efímera.
És important passar temps sense els fills.
I no és just que tu i l'Elizabeth sigueu aquí fent voltes
amb el Sr. Elliot i les cosines i que encara no m'hi hagin presentat,
malgrat que jo soc la millor l'artista de découpage.
Te n'has assabentat?
La Louisa es casa amb un mariner
i l'Henrietta, amb aquell ajudant, en Henry Hayter.
Mary, recorda la llista.
Ah, és cert.
El doctor pensa que m'aniria bé ser agraïda.
Quan passa alguna cosa terrible, he de pensar de què m'alegro.
Com que les meves germanes estan enamorades i es casaran?
No, això no m'alegra.
Jo sí que me n'alegro per les dues.
Vindré de visita després.
On vas?
Tinc coses a fer.
Quines coses?
A dalt? No tens res a fer, no tens amics i tots els parents són aquí.
No m'agrada estar-hi d'acord,
però se m'ha demanat que no tornés sense tu.
És un retrobament com a Lyme.
Al capità Harville el complau
poder tornar-te a veure.
Ha anat a buscar en Wentworth. Quina mala sort que tinguis coses a fer.
FONDA EL CÉRVOL BLANC
Anne.
T'he trobat a faltar.
Hem de fer-li un bon comiat a en Wentworth.
Per descomptat. Prenem unes copes i juguem a cartes.
Tot i que l'Anne té altres coses a fer.
No sé jugar, jo.
Ningú juga pitjor.
Però era abans. Les coses canvien amb el temps.
No he canviat gaire.
Perdoneu, però no descansaré
fins que l'almirall Croft rebi la carta.
Has estat molt fugisser aquests mesos.
Per descomptat.
Hem acabat?
Suposo que sí.
Només un moment.
Us veig trist, capità Harville.
Hauria d'estar content.
El capità Benwick per fi ha trobat l'amor.
Quina meravella. Hauríeu d'estar complagut.
Volíeu aconseguir que deixés de sofrir.
Però no n'havia previst les conseqüències per a mi.
Era com si el seu sofriment mantingués viva a la meva germana.
Pobra Fanny. Ella no l'hauria oblidat tan ràpid.
Això segur.
Les dones no us oblidem tan ràpid com vosaltres.
L'amor d'una dona sobrepassa tots els límits.
No ho podem evitar.
No goso afirmar res sobre les diferències entre homes i dones.
Bé, doncs jo sí.
L'únic privilegi que reivindico és el d'estimar més temps.
El d'estimar fins i tot quan ja no hi ha esperança.
El d'estimar perquè no tens cap alternativa.
Ja he acabat.
Gràcies.
No puc discutir amb vós.
Crec que la Fanny s'alegraria de veure que algú estima en Benwick.
La Fanny mai no va ser gelosa.
De fet, em pregunto si va ser el seu esperit
qui va fer caure la Louisa,
perquè sabia com acabaria tot.
La Louisa?
Ja us ho deia.
L'univers té una sincronia perfecta.
Quan vau tenir la fermesa d'enviar en Benwick a buscar el metge
no sabíeu el que estàveu desencadenant.
Capità, em temo que no us segueixo.
Parlo del prometatge de Louisa i el capità Benwick.
Un amor que ha florit lentament
de l'atenció constant d'ell mentre ella es recuperava.
De què crèieu que parlava?
No ho sé.
Enviaré la carta a l'almirall Croft.
"Estimada Anne,
no puc seguir escoltant en silenci."
"Anne, em perfores l'ànima".
"No diguis que els homes oblidem abans,
que el nostre amor mor abans."
"Visc entre l'agonia i l'esperança."
"Sé que et casaràs amb el Sr. Elliot, però he de dir-t'ho."
"Si he vingut a Bath ha estat per tu."
"Ets la raó del que penso i faig."
"Però no te n'has adonat. Com havies de fer-ho?"
"Si el teu amor no ha durat tant com el meu."
"Anne…
només t'he estimat a tu."
"I mai no estimaré ningú mes."
Anne.
- Puc explicar… - Us desitjo molta felicitat.
"He pensat molt en com podia dir-t'ho."
"El dolor d'un amor no correspost em va emmudir."
"No em diguis que és massa tard."
Frederick!
"El meu amor per tu mai no ha flaquejat."
Hi ha molts tipus d'amor.
Per a alguns, una bona unió pot ser un propòsit lucratiu.
Per a d'altres, que sigui sincer és prou gratificant.
On són?
Està bé trobar l'amor a la teva manera.
VIATGES PER EUROPA ELEGANTS I DISCRETS
Per poc ortodoxa que sigui.
No permetis que ningú et digui com has de viure.
Ni a qui estimar.
La vida m'ho ha ensenyat.
Inclina el sextant fins que la imatge acariciï l'horitzó.
Ara està alineat.
Aquest angle és la teva visió. Prenem nota de l'angle.
I llavors, usant equacions a partir de l'alçada del penya-segat,
podem calcular la latitud.
I ja està?
No li explicaré a ningú com de fàcil és la navegació marítima.
Embrutaria la reputació de l'armada.
En nom de la Corona, t'agraïm la discreció.
He pensat que tal vegada podem gaudir d'una parada a Venècia
abans de Constantinoble.
Saps com costa fer tornar una nau?
Sí.
Per experiència pròpia.
BASADA EN LA NOVEL·LA "PERSUASIÓ" DE JANE AUSTEN
Subtítols: Cristina Riera Carro