Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Egyszer már feleségül kértek.
Wentworthnek adtam a szívem.
De Wentworth tengerész volt. Rang és vagyon nélkül.
És meggyőztek, hogy mondjak le róla.
JANE AUSTEN REGÉNYE ALAPJÁN
Most tündöklő, hajadon leány vagyok.
Pompás borokat iszom…
élvezem a forró fürdőket…
s olykor csak fekszem, arcom a párnába temetve.
Mint mondtam, tündöklöm.
Mi szükség a szerelemre,
ha az embernek van…
családja?
KELLYNCH KASTÉLY
Ő az apám.
Nincs tükör, amit ne csodálna áhítattal.
Jellemének egyik legfőbb vonása a hiúság.
Az egyetlen vonása.
„Sir Walter Elliot,
született 1760. március 1-jén.”
Következetes úriember,
akit tökéletes arcéllel áldott meg a teremtő.”
Önmaga iránt mélységes tisztelettel és őszinte rajongással viseltetik.
A családjától csupán kétféle módon szabadulhat az ember.
Megházasodik vagy meghal.
A közeljövőben egyik sem tűnik valószínűnek.
„1784. július 15-én nőül vette Jane-t.”
Az édesanyám.
Úgy hiányzik!
„Jane 1801-ben hunyt el,
Sir Walterre három gyermeket hagyva.”
A lánytestvéreim.
„Elizabeth, az ünnepelt szépség,
Somerset legjobb ízléssel megáldott kisasszonya.”
Elizabeth, a legidősebb.
„Mary, Charles Musgrove, a mesés Uppercross birtok örökösének felesége.”
Mary, a legifjabb.
„Valamint Anne, született 1787. augusztus 9-én.”
És jómagam, a középső gyermek.
Egy repedés az imádott tükrön.
Milyen kár, hogy rólad semmi szépet nem írhattunk, Anne.
- Hálás vagyok az igyekezetért. - Ugyan!
Én meg sem említettelek volna, de még azt hinnék, meghaltál.
- Adósságbehajtás! - Papa!
Apám saját magánál csak a költekezést szerette jobban.
Idő kérdése volt, mikor fogy el végleg a vagyonunk.
- Papa… - A papa tönkrement, hercegnőm.
A játéknak vége.
Ne csüggedjék, Sir Walter!
Sokan kerülnek hasonló helyzetbe életük során.
Takarékoskodniuk kell. Nem tehetnek mást.
Kidolgoztam egy szigorú tervet.
A főbb pontokat aláhúztam.
Ő anyám legkedvesebb barátnéja, és az igazság kíméletlen szónoka.
Lady Russell, átvállalván anyám szerepét, mindenben igyekezett tanácsot adni.
Mindig kitűnő meglátásai voltak.
Egyetlen…
lényeges…
kivétellel.
Némelyek éheznek, vagy épp fedél sincs a fejük felett.
Próbálja innen nézni!
Mr. Shepherd!
Ha a szegények nyomorúsága foglalkoztatna, megkérdezném, mit fizet a borbélyának.
Ha másként gondolkozom, nem változik semmi.
Inkább maga gondolkozzon az én fejemmel, és úgy változtasson!
Talán elég felhagynunk az adakozással.
Szoktunk adakozni?
Hogy szégyenkezne most Jane!
Könyörgött, hogy megóvjam a leányait az apjuk túlkapásaitól,
de kudarcot vallottam.
Az önteltsége miatt koldusbotra jutnak.
Apám!
A jó hírnévhez csupán…
őszinteség, tisztesség és könyörületesség kell.
Felelősséget kell vállalnia mások jólétéért.
Anne, épp létfontosságú ügyekről van szó.
Tarts lépést!
És ha kisebb otthont keresnének? Válasszanak…
olcsóbb lakhelyet!
Bath kellemes hely.
Az ottani fürdők csodákat tesznek majd a bőrükkel.
És Kellynchcsel mi lesz?
A minap találkoztam egy gazdag tengerésztiszttel,
aki jó pénzt fizetne, ha bérbe vehetné a kastélyt.
Az én házamba nem költözik semmiféle tengerésztiszt.
- Ocsmány népség! - Croft admirális igen jóképű.
Admirális?
Mi jogon tüntet ki a brit hadsereg obskúrus születésű egyéneket
méltatlan megkülönböztetéssel?
Rangot csakis Isten adhat.
Mi haszna egy címnek, ha érdemhez kötik?
Vagy bárminek, amit érdemhez kötnek?
Croft admirális tökéletes úriember.
A felesége mesélt az öccséről is, aki néhány évvel ezelőtt itt élt.
Szintén tengerésztiszt.
Hogy is hívják? Wellington?
Weathers… Winslow…
Wentworthre gondol?
- Wentworth? Valóban! - Anne, kedvesem!
Valójában alig emlékszem az úriemberre.
- A bathi víz valóban javítana a bőrömön? - Bizonyosan.
Igen.
Kedvesem! Hisz már hét esztendeje.
Nyolc!
Nem szeretheted még mindig…
De igen!
Frederick Wentworth volt az egyetlen,
leszámítva önt és anyámat,
aki igazán a lelkembe látott.
És aki megértett.
És aki szeretett.
- És az egyetlen, akivel… - Kapcsolatban maradtál volna?
Ahogy mondja.
Ön azt mondta, az idő kigyógyít majd a fájdalomból.
Hát haragszol rám?
Magamra haragszom.
Amiért… hagytam, hogy meggyőzzön.
Amit nem értettem akkor, ami most a napnál is világosabb.
Hogy sokkalta boldogabb lennék,
ha kitartok mellette, mint így, hogy elengedtem.
Kedvesem, a házasság egy nő számára komoly üzlet.
Létünk biztonsága a tét.
Nem engedhettem, hogy odavesd magad egy rang és vagyon nélküli férfinak,
aki a szerelmén kívül semmit sem ígérhetett.
De hisz épp ez vonzott benne!
Mi több, a magabiztossága igazolást nyert. Vagyonos úriember lett.
Egy kapitány.
Akkor miért nem hallatott magáról?
Azért, mert…
összetörtem a szívét.
És tudta, miért tettem.
Csupán meg akartalak óvni tőle. De tévedtem.
Már belátom.
És sajnálom.
Hidd el, rátalálsz majd arra, akit neked szánt az ég!
Aki úgy szeret, hogy ha kell, megharcol érted.
A kitartásod csodálatra méltó,
de ideje volna rászánni magad, hogy továbblépj.
Attól tartok, ez a hajó már elment.
A szívem minden szeretetével mondom: hagyj fel minden reménnyel!
Való igaz, sosem írt nekem.
De…
nem is vártam mást.
Büszkébb annál, hogy könyörögjön.
Nem harcolt értem, mert…
nem tette volna boldoggá egy kikényszerített szerelem.
Kétségkívül a feledést választotta.
Ezzel szemben én…
minden emlékünkbe görcsösen kapaszkodtam.
Az első üzenete a templomban.
Egy dalválogatás.
SZERELMES MELÓDIÁK
Egy tincs tőle…
és egy másik az általam alig ismert lovától, Sampsontól.
És itt ez a marhakolomp…
melynek szomorú, üres kongása hűen visszhangozza nem szűnő bánatom.
Már nyolc esztendeje.
Azóta bejárta a világot.
A haditengerészetnél rajonganak érte.
„Frederick Wentworth szép vagyonhoz jut a Laconia fedélzetén.”
„Frederick Wentworth megment egy partra vetett bálnát,
a nép meghatottan éljenez.”
Mindazonáltal… házasságról egyetlen szó sem esik.
Semmi sem utal arra,
hogy ez idő alatt bárkivel is elkötelezte volna magát.
Vagyis…
a remény örökké él.
Most hogy elköltözünk, új személyiséget kell kialakítanom.
Úgy vélem, a bathi Elizabethnek
szükségtelen annyi kifinomultság, mint a londoninak,
a vidéki Elizabethnél azonban nem lehet szabadabb szellemű.
Mit gondolsz, Penelope?
Ön is Elliotékkal tart északra, Mrs. Clay?
A világért sem akarnék kolonc lenni.
Már hogyne akarnál, kedvesem.
Ezer szerencséd, hogy semmiképp sem hagynálak itthon.
Mrs. Penelope Clay.
Megözvegyült, bár sosem beszél róla.
A férje valóságos kriptaszökevény volt, így a halála talán fel sem tűnt.
Lady Russellt aggasztja, hogy Mrs. Clay szemet vetett apámra,
de úgy vélem, apámnak más a nőideálja.
Ráadásul esze ágában sem volna rangon alul nősülni.
Velünk kell tartania, már ha az édesapja engedi.
Mr. Shepherd, mit gondol, tudná nélkülözni Penelopét?
Nagyszerű, pompás, remek, Sir Walter.
Ön már-már túl nagylelkű!
Szükségünk lesz a társaságra,
hogy könnyebb legyen elviselni Bath kiábrándítóan átlagos népségét.
Sir Walter, nem mindenkit áld meg szerencsés külsővel a teremtő.
Szépségével még inkább kitűnik majd ott a tömegből.
Azt mondják, aki Londonban mutatós, Bathban félisten.
Képzelje csak el!
Ön és Elizabeth istenségekként ragyognak majd.
Anne, ott te is csinos leszel.
De ő csak később csatlakozik majd hozzánk.
Hogyan?
Ma kaptam meg Mary levelét.
Úgy tűnik, ismét gyengélkedik, és nagy szüksége van rád.
Tudom, hogy nehezen viseled a társaságát.
Mégis, mindőnk közül te vagy vele a legmegértőbb,
A legészszerűbb, ha te mész.
Pompás!
A finom ágyneműt rejtsd el, mielőtt az admirális megérkezik!
Tán félsz, hogy lába kél?
Elborzaszt, hogy a lepedőmön alszanak majd.
Pedig szerencsét hozhat.
A könyvelést is rejtsd el! Visszaélhetnek a benne foglaltakkal.
Nem gondolom, hogy bárki elirigyelné az adósságait.
És udvariasan emlékeztesd őket,
hogy kerüljék el a rózsakertemet!
Úgy van. És a rekettyést is.
Belegondolni is rémes, hogy más is örömét leli a rekettyésemben.
Aludjanak durva ágyneműn,
ne menjenek a kertbe, a rekettyésre pedig rá se nézzenek.
Egyéb kedves üzenet?
Ez minden.
De kérlek, ügyelj arra, hogy minden makulátlan legyen az érkezésükre!
Nem akarom, hogy poros szobákról pletykáljanak.
Ez a birtok annál is mesésebb, mint amit meséltek róla.
Ne aggódjék, kifogástalan bérlők leszünk!
Mindenhová a férjével tart?
Igen. Ebben senki sem gátolhat meg.
Négyszer szeltem már át az Atlanti-óceánt,
sőt, eljutottam egészen Indiáig is.
Jártam Corkban, Lisszabonban, Gibraltáron…
Életem legszebb pillanatait a tengeren éltem át.
Ön rendkívül szerencsés.
Ön is megtapasztalja majd, ha megtalálja a szerelmet.
Tudja, Mrs. Croft öccse még agglegény.
Kapitány a haditengerészetnél. Sikeres úriember.
Edward, ne légy tolakodó!
Egy hajadon nő nem megoldandó probléma.
- Valójában ismerem az öccsét. - Igazán?
Ez csodás hír!
Vacsorázhatnánk együtt, amint csatlakozik hozzánk.
- Csatlakozik? - Ma kötöttek ki.
Két nap múlva várjuk.
Ez a kert lélegzetelállító.
Vajon hogyan viszonyul a találkozásunkhoz?
Nem várt volna ennyit, ha hiányomat érzi.
Bizonyára neheztel még rám.
És ha tévedek?
Ha ennyi éven át éjjel-nappal csakis értem sóvárgott?
Parancsoljon!
Segítene valaki?
Maryvel könnyebb, mint Elizabethtel, tudniillik…
végtelenül önhitt.
Társalogni vele a legkevésbé sem kimerítő,
mi több, módfelett szórakoztató.
Volt, hogy egy teljes napon át
kizárólag olaszul beszéltem hozzá.
Csak akkor vette észre, mikor nem értette, hogy sót kérek.
Saját szenvedése olyannyira leköti,
hogy ha nem köszörülöm meg a torkom, észre sem vesz.
Bebizonyítom.
Először arról panaszkodik majd, hogy egy halálos kórság gyötri.
Majd a férjét átkozza, amiért az nem törődik vele.
Végül a férje szüleit szidja,
akik nem tisztelik őt eléggé, mi több, titkon megvetik.
Úgy örülök, hogy itt vagy!
Nem tudom, mi ez, valamiféle furcsa kórság lehet.
Mozdulni sem bírok. Attól tartok, ez végzetes.
Charles lődözni ment. Egy jó szava sincs hozzám.
A csokrot a szülei küldték. Nemes gesztus, nemde?
Ott fog elhervadni, amitől csak nagyobb lesz a nyomorúságom.
Micsoda szívtelenség egy haldoklót az elmúlásra emlékeztetni?
Itt mindenki gyűlöl engem!
Mi több, a gyerekek szörnyetegek, a ház huzatos,
és a színház errefelé senkit sem érdekel.
Ahogy mondod.
- Anne!
Ők a sógornőim,
Henrietta és Louisa Musgrove.
Minden tekintetben gyönyörűek.
- Anne! - Lányok!
El sem akartuk hinni, hogy eljössz!
Alig fértünk a bőrünkbe.
Ígérd meg, hogy minden idődet velünk töltöd majd!
Mármint amikor épp nem a húgodról gondoskodsz.
- Hogy érzed magad, Mary? - Sosem érdeklődtök.
- Az imént tettem. - Haldoklom.
Érzem, ahogy a szerveim elrothadnak.
Épp mint tegnap.
Mindazonáltal bizakodásra ad okot, hogy a társasága üdítőbb, mint valaha.
Velünk kell vacsoráznod minden este, és kérlek, játssz nekünk,
mert mostantól mást sem teszünk majd, csak táncolunk, éneklünk és mulatunk!
Marie Antoinette!
Hogy mertek a nevemen szólítani, hitvány alattvalók?
Fiúk, a hölgyekkel finoman kell bánni!
És anyátoknak fáj a feje.
Hogy tűrheted ezt? Ki tudja, merre jártak.
Éhesek vagyunk, Marie Antoinette.
- Egyenek hát kalácsot! - Előbb vacsorázunk.
Vendégünk is lesz. Croft admirális és a felesége,
akit öccse, Frederick is elkísér.
Úgy tudom, ma érkezett. Egy bátor kapitány.
Egyszer egy egész flottillát eltérített egy partra vetett bálna miatt.
Meglep a bálnák iránti rajongásod.
- Volt már szerencséd a kapitányhoz? - Futólag.
Még régen.
Valóban olyan jóképű, amilyennek mondják?
Finom vonásai vannak.
És igaz, hogy odafigyel a hölgyek szavára is?
Igaz.
Egész lényével figyel.
Egészen…
felvillanyozó.
Nos, akkor úgy hiszem, ő a megfelelő férfi számodra.
- Ígérd meg, hogy ostrom alá veszed! - Louisa…
Nem, Anne! Már eltökéltem magam.
Ne rejtsd véka alá a fényedet!
Meghat a kedvességed, de majd én eldöntöm,
mit kezdjek a fényemmel.
Vagy a vékámmal.
Áruld el! Miért nem mentél férjhez?
Még várom a szerelmet.
Elmondom, hogyan lesz. A vacsoránál mellette fogsz ülni.
Mellé ülök, rendben.
Úgy kell tenned, mintha semmihez sem értenél.
A férfiak szeretnek okítani.
Kérd meg, hogy segítsen boldogulni egy hétköznapi eszközzel!
Ezt tanítják manapság az udvarlásról?
Azután, ha már kezd érdeklődést mutatni,
bármit is mond, te csak hallgass!
Mintha szellem volnál.
Ettől horogra kap.
Tehát legyek önmagam.
Isten ments! Csak ha már két éve a felesége vagy.
Megfontolom a tanácsod.
- Mary! - Charles, mi történt?
Segíts! Megsérült a karja.
- Mi történt? - Leesett a fáról.
Ez is épp akkor történik, mikor végre vendéget várunk.
Nem szándékosan esett le.
Valakinek vele kell maradnia.
Majd hozok egy kis pudingot.
Tehát anyaként kötelességem maradni.
Nem elég, hogy én hoztam őket világra, a vacsoráról is le kell miattuk mondanom.
Ilyen az én szerencsém.
A férfiak kimentik magukat a legapróbb kellemetlenségnél.
Mary, a fiad megsérült.
És te magad is gyengélkedsz.
Nem, már remekül vagyok.
Crofték biztosan eljönnek még.
Rettenetes az életem!
Ha ez így felzaklat, veled maradok.
Ez nem is volt kérdés. Nem leszek itt egyedül.
Nem lenne fájó a távollét, tudván, hogy Charles szenved?
Nem, Louisa.
Értsd meg, kérlek!
Én egy mélységesen együttérző lélek vagyok.
Nem tudok támasza lenni szegény, szenvedő gyermekemnek,
mivelhogy mélységesen átérzem a fájdalmát.
Szerencsésebb, ha távol maradok.
Könnyebb azok számára, akik olyan erősek, mint Anne.
Szeretnéd, ha egyedül maradnék itt Charlesszal?
Ez igazán kedves tőled. Majd hozok egy kis pudingot.
Beérem kenyérhéjjal és kásával is.
Ne aggódj, ódákat zengek majd rólad.
Úgy felmagasztallak, hogy a kapitány már holnap nőül kér. Ígérem.
Bárcsak beszélhetnék vele!
Frederick!
Pompás!
Hálásak vagyunk a tegnapiért.
A kapitány jó benyomást tett volna rád.
Ez a lekvár túlságosan vizes.
Megkímélném magam a vizes lekvártól.
Én is kapitány akarok lenni.
Verd ki a fejedből!
Egy unokaöcsém sem lesz tengerész.
Tudod-e, hogy ostoba kalapot kellene viselned?
Anne, kérlek! Délelőtt nem szenvedhetem a nevetést.
És megkövetelik,
hogy nevetséges bajszot is növessz.
Ne!
Wentworth nem visel bajszot, de így is remekül fest.
Jóképű, intelligens, gazdag…
- Még egyszer! - Nézz csak rám!
Én vagyok a lenyűgöző Wentworth kapitány.
Gazdag vagyok, jóképű és mindenki rajong értem.
Mivel tengerész vagyok!
Kapitány, ő Mary nővére, Anne.
- Valójában már találkoztunk. - Már találkoztunk.
Régen, mielőtt meggazdagodtam.
De már akkor is jóképű voltam.
Azóta… megöregedett.
- Nem úgy értettem. - Hát hogy értette?
Öregebbnek tűnik, mint azelőtt.
- A vonásai érettebbek. - Ez az ára, ha az embernek vannak céljai.
- Arra céloz, hogy nekem nincsen? - Azt nem tudhatom.
A haja ugyanakkor… nem változott.
Az ön haja is…
tűrhetően fest.
- Köszönöm. - Tehát valóban ismerik egymást.
- Futólag. - Rövid, ámde emlékezetes ismeretség volt.
Indulhatunk?
- Hogyne. - Remek.
- Mi baj? - Még mindig lekváros az arcod.
UPPERCROSS UDVARHÁZ
Bőrig áztam!
Nem megmondtam, hogy visszajön?
Miért nem ülsz mellé?
Louisa!
Erre parancsoljanak!
Nagyon köszönöm.
Ragaszkodom hozzá, hogy mellém üljön.
Természetesen.
Louisa!
Tökéletes!
- Megengedi? - Parancsoljon!
Nagyon köszönöm.
Véka alá rejtem a fényem.
- A tövénél? - A tövénél.
Maga sokkalta üdítőbb.
Kinél?
Annál, aki nem óhajtott mellém ülni.
Mondja csak, a kanállal is hadilábon áll?
Köszönöm.
Nagyon köszönöm.
Önnek is ízlik? Fenséges.
A kapitány épp azt mesélte, hogy kis híján a tengeren érte a vég.
Egek! Miért választott ilyen kockázatos hivatást?
A gyötrelmeim elől menekülve szálltam hajóra.
Az állandó veszély épp kapóra jött.
Oly reményvesztett voltam, hogy már-már kerestem is a bajt.
Megkérdezhetem, mi volt reményvesztettsége oka?
Egy hölgy.
Nos, már bánhatja.
Mostanra azonban megelégeltem az izgalmakat…
Egy unalmas életre vágyom, hogy visszataláljak önmagamhoz.
Tán nősülni óhajt?
Mama!
Olyan környezetre vágyom, amelyben nyugalomra lelhetek.
Egy asszony társaságánál nincs nyugalmasabb.
Mama!
- Valóban feleséget keres? - Apám!
Lelepleztek.
Partra szálltam, hogy házasságra adjam a fejem.
Egy kis kedvesség, határozottság,
némi hízelgés a szakmámnak, és máris elvesztem.
Tizennyolc és 80 év között akárki szóba jöhet.
Persze van kivétel.
Charles elsőként engem kért meg.
Parancsol?
A házasságról beszélgetünk, nemde?
Bizonyára emlékeznek,
hogy Charles engem kért meg, mielőtt nőül vette Charlest.
Vagyis Maryt.
Elnézést, Charles…
mielőtt Mary nőül vette…
Elnézést, mielőtt ő nőül vette Maryt.
Vagyis mikor észhez tért, nőül vette Maryt.
Azt akarja mondani,
hogy a sógora önnek udvarolt, mielőtt megkérte a húgát?
- Így volt. - Valóban.
Igen, így történt. Sajnálom.
Wentworth nem túl udvarias veled.
Azt mondta, megváltoztál, és alig ismert rád.
De kiálltam ám érted!
Mondtam neki, hogy egyszer csúnya szemfertőzést kaptál,
és Feketeszakállnak hívtunk.
De talán így mégsem védtelek meg, csak mondtam valamit.
Igen, magam is így vélem.
Anne, kedvesem, játssz még nekünk, kérlek!
Szörnyen távolságtartó volt az este.
A nyílt utálkozást is jobban viselem.
A hűvös udvariasságánál
és megjátszott kedvességénél semmi sincs rosszabb.
„Bocsásson meg, Miss Elliot,
ez a maga széke?”
Szeress már, te bolond!
Szeress, vagy végezz velem, mert ez elviselhetetlen!
Macbeth. Harmadik felvonás, negyedik jelenet.
El fogja hinni.
Vagy úgy.
Hogy vagy ma reggel?
Szédülök, ha felidézem, ahogy Wentworth Louisát pörgette.
Nem is értem, hogy tudta elviselni a gyászos zenédet.
A „Für Elise” mindazok számára élvezetes,
akikben van elegendő kifinomultság a kevésbé hagyományos tánclépésekhez.
Te hogy táncolnál Beethovenre?
Egyedül a szobámban, kezemben egy üveg borral.
Frederick nőül fogja kérni Louisát.
Összeházasodnak, és Louisa örökké boldog lesz.
Miért hiszitek, hogy egy nő leghőbb vágya
kiválasztatni egy vonzó agglegény által?
Mert a házasság az élet legnagyobb áldása.
A gyerekek hol vannak?
Honnan tudjam?
Fiatalon miért nem halljuk senkitől, hogy az élet nem áll meg?
Akkor is sodor tovább, ha az irány nem kedvünkre való.
Végül azon tűnődünk…
hogyan jutottunk idáig.
Egy szívdobbanással ezelőtt még tökéletes összhangban volt a lelkünk.
És most idegenek vagyunk.
Sőt, annál is rosszabb.
Volt szeretők.
Anne néni!
- Merre vagy? - Gyere játszani!
Marie Antoinette, a nép nem kér már belőled!
Nem akarnak királynőt!
Hogy merészeltek így beszélni velem? Az alattvalóim vagytok.
Hitvány királynő!
Hitvány királynő? Hitvány alattvaló!
- Hogy is volt az a mondat? - Vive la révolution.
Vive la révolution!
Az az én koronám!
Hogy merészelted elorozni a koronát?
Megadom magam!
- Elég! - Hitvány királynő!
Ön rendkívül felelőtlen. A fiúnak baja eshetett volna.
Igaza van. Sajnálom. Belefeledkeztünk a játékba.
- Ezt Robespierre-nek mondja! - Frederick!
Én mindent megteszek.
Hogy érti? Mi mindent?
Kettőnkkel kapcsolatban. Nem akarom, hogy haragudjon rám.
Hát mit akar, mit tegyek?
Az a gond, hogy túl kedves vagyok.
Másoknak szentelem a figyelmem, amit végül én szenvedek meg.
Milyen messze van a Colosseum?
Igazad van.
De hogyan törődhetnék magammal, ha mindenki az én figyelmemért küzd?
Egy kapucsínót, legyen szíves!
Arra kellett rájönnöm, hogy legelőször is magamat kell szeretnem,
és csak azután leszek képes szeretni másokat.
Ennyi az egész.
Mennyibe kerül az a tarajos sül?
Mi van a hátam mögött?
A Stromboli?
Csak nem szövetkeztetek össze Anne-nel, hogy itt hagyjatok?
Csupán egy sétára indultunk, Mary.
- Egy hosszú sétára. - Az erdőn át.
- Te irtózol a természettől. - És a mozgástól.
Legutóbb is mi cipeltünk haza.
És mert irtózom tőle, nem lesz kedvem hozzá?
Remek.
Ez a rengeteg bogár!
Anne…
Lenne hozzád egy kérdésem…
de röstellem feltenni.
Mi volna az?
Emlékszel, amikor Wentworth kapitány megérkezett,
és arra biztattalak, hogy ostromold?
Igen.
Nos, ez azelőtt történt, hogy magam is megismertem őt.
Őszintén reméltem, hogy egymásra találtok.
Habár te láthatóan nem törődsz vele.
- Így látod? - Rá sem nézel.
- Tehát magadnak szeretnéd őt? - Ő minden, amire vágyom.
Megleptelek?
Mondhatjuk. Azt hittem…
Az ő érzéseit nem ismerem, de az én szívem már érte dobog.
Elgondolkodtam azon, hogy érezném magam a helyedben.
Talán fájna, mi több, féltékeny is volnék.
De őszintén mondhatom, hogy a magam iránt érzett minden bánatom elszállna,
ha azt látnám, hogy boldog vagy.
Látom, roppant mód igyekszel.
És van haszna?
Nem értem, miért kéred az engedélyem,
ha egyszer rá sem nézek.
Mert ez rendkívül árulkodó.
Látom, amit látok. Több volt köztetek, mint futó ismeretség.
Amit látsz…
az már a múlt.
Nos… számomra ő a jövőt jelentheti.
Egy fregatt nagyobb, mint egy naszád, jól mondom?
- Valaki roppant felkészült. - Kitűnő.
Egy naszádnak 130 fős legénysége van, míg egy fregatté akár 200 fő is lehet.
Attól függően, hogy ötöd- vagy hatodosztályú.
„Mint május nyomán bimbók nyílnak S az éj hajából hull a csillag…”
Elég a költészetből! Tudod, hogy viszolygok a metaforáktól.
Bocsáss meg, kiment a fejemből.
Az elmém olyan, akár a szita.
Ez hasonlat, nem pedig metafora.
Ám legyen!
Az elmém egy szita.
Bármi is az elméd, ne használj kitalált szavakat,
iszonyodom tőlük!
Meglátogathatnánk Mr. Haytert.
Úgy sejtem, meg fogja kérni a kezem,
jóllehet, sosem állt szándékomban bátorítani őt.
Szó sem lehet róla. A kisujjamat sem tenném be oda.
- Még összeszednék valami nyavalyát. - Ne légy nevetséges!
Nevetséges aggódnom az egészségemért?
Egy háztartás, ahol nincs legalább ötfős személyzet, nem lehet tiszta.
Kérem, ne ítéljen el minket, kapitány!
Rendkívül kellemetlen az efféle ismeretség.
Ha jól értem, nem helyesli,
hogy Henriettának olyasvalaki udvaroljon, aki nem elég vagyonos.
Rettenetes helyzet, nem igaz?
Indulhatunk?
A híres Elliott-gőg.
Utálatos dolog.
Sir Walter úgy tesz, mintha a baroneti cím királyi felséget jelölne.
Fel nem foghatom, hogy lett Anne ilyen bájos teremtés.
Bárcsak Charles őt vette volna nőül!
Ön hogy látja?
Félreismeri őt.
Hogy érti?
Anne Elliot sem különb, csupán más formát ölt a büszkesége.
Ezt nem pontosan értem.
Legközelebb, mikor szemtanúja lesz,
hogy Miss Elliot egy társasági eseményt kívülállóként szemlél,
gondoljon arra, hogy talán azért teszi, hogy mindnyájunk felett ítélkezzen.
Kíméletlenül.
Anne Elliot csupa kedvesség.
Nem ismeri úgy, ahogyan én.
Ön az, aki csupa kedvesség, Louisa,
épp ezért mindenkiről a legjobbat feltételezi.
Az alantas elme legékesebb bizonyítéka,
hogy legmélyebb meggyőződésétől is eltántorítható.
Miféle meggyőződésre céloz?
Ne nyilatkozzék ily becsmérlően! Anne túlságosan is kedves nekem.
Nem ismerem a történetüket, és nem is firtatom.
De Anne-nél nincs nemesebb lélek. Ezt önnek is látnia kell.
Bocsásson meg! Túlságosan szigorú voltam.
Köszönöm, hogy ezt számon kérte rajtam.
Ha megbocsátok, bevezet a szextáns rejtelmeibe?
- Ily rövid ismeretség után? - Este ráérnék.
Folytatjuk a sétát?
Nincs rettentőbb, mint életünk romjai fölött keseregve ráébredni,
hogy az igazi szenvedés csak most következik.
Megmondtam.
Micsoda kellemes meglepetés!
- Megsérült. - Felajánlhatom a segítségünket?
Anne, megengedi, hogy hazavigyük?
- Köszönöm, boldogulok. - De hisz láthatóan szenved.
Alig tíz perces kitérő csupán. Kérem!
Ez rendkívül kedves, de élvezem a friss levegőt.
Büszkeségből makacskodsz?
Kérem, ne nehezítse meg!
James!
Gyere csak ide!
Kérnék egy szívességet. Segítenél nekem?
Azt szeretném, ha olyan szorosan ölelnél, hogy ne érezzem a tagjaim.
Képes vagy rá?
James, gyere teázni!
Anne!
Anne, holnap Lyme-ba utazunk.
Ez már végleges. Egy éjszakát ott is töltünk.
Lyme-ban? Miért?
A kapitány bemutatná néhány barátját.
- Sajnos nem tarthatok veletek. - Hogyan?
Anne, holnap Lyme-ba utazunk.
Kell egy nap távollét a szörnyűségektől.
Várj már!
- Mary, én nem… - Anne!
Nem teheted tönkre az örömömet.
Szükségem van a pihenésre, és rád is.
Csak rád számíthatok, ha más már nem áll szóba velem.
Micsoda éleslátás!
Kapitány, ő Anne Elliot.
Anne Elliot?
- Az úr Harville kapitány. - Nagyon örvendek.
Ha megbocsátanak…
Úgy hallom, rajong a költészetért. Vagy ez csupán pletyka?
Ön meglehetősen sokat tud rólam, ami roppantmód feszélyez.
Bocsásson meg, de egy merényletre készülök.
- Látja a barátomat? - Igen.
Ő Benwick kapitány.
Szintén remek ízlése van az irodalomhoz…
csakhogy mostanság rettentően búskomor.
Azon töprengtem, volna-e önben hajlandóság beszélgetni vele.
Ha kell, házat építek uszadékfából, de a görögökről ne kérdezzen!
Mégis, mi bántja a barátját?
Trójából hazatérve rajtakapta a csalfa asszonyt?
Elnézést. Agamemnónra utaltam.
Jegyben járt Fanny húgommal.
Bolondultak egymásért.
De a húgom meghalt…
míg mi a tengeren voltunk, így nem lehettek egymáséi.
Szörnyen sajnálom!
A sorsnak mindnyájunkkal terve van.
- Akkor hát? Beszél vele? - Örömömre szolgál.
Habár nem hinném, hogy a sors épp engem küldött volna.
A sors sosem téved.
A rokonlelkek egymásra találnak.
Nekem elhiheti.
Wentworthöt pedig igazán meggyőzhetné, hogy térjen végre vissza a flottához.
Nem vesztegetheti el a tehetségét.
- Rá sajnos nem tudok hatni. - És a vacsoránál?
- Ön leitatja, én visszarángatom a hajóra. - Ezt Louisától kérje!
Én öntől kérem.
Akkor hát?
Ugye nem csábítják a hullámok?
Köszönöm. De megesküszik?
Gyerünk, Mary!
Frederick nem volt hajlandó beismerni, hogy rosszul olvasta a koordinátákat.
Wentworth kapitány rendkívül makacs.
Ahogy mondja. Kiváló admirális válhatna belőle,
szolgálván a koronát és a népet,
ehelyett a szárazföldön vesztegeti el az életét.
Hadd vesztegesse úgy, ahogy tetszik neki!
Szeretnék egy nap családot alapítani.
Jóllehet, egy tengerész feleségének lenni áldozatokkal jár.
Ezek nem nagy áldozatok.
És az állandó aggodalom? Hogy kérhetnék bárkitől ilyesmit?
Ugyan, kapitány!
Az élet úgyis csupa aggodalom. Harville-nak igaza van.
Anne?
A jövendőbelije tökéletesen ura lesz az érzéseinek.
Ne akarja eldönteni helyette, mennyi terhet képes elviselni!
Ki tudja?
Talán ez az élet számára is kalandos kihívást jelent majd.
- Nos? Tölthetek még bort? - Igen.
- Tölthetek? Rendben. - Igen.
Lord Byron.
„Csalhatatlan fény volt Szívem ablakán”
„Kihunyt csillag Nem ragyog már át az éjszakán”
Engem is átsegített néhány önmarcangolással töltött éjjelen.
Sajnos a költészet legnagyobb hátránya,
hogy ritkán élvezhetik biztonsággal azok,
akikben megvan a képesség arra, hogy igazán élvezzék.
Csak az értheti Byront, aki tudja, mi a veszteség.
Csak nagy óvatossággal szabad ízlelgetni.
Máskülönben a bánat örvénye csak mélyebbre húzza.
Akkor mi volna a megoldás?
Hogy őszinte legyek, már nyolc esztendeje próbálok rájönni.
Csak azt mondhatom, amit magamnak is naponta elismételek.
Fiatal még. Nem tudhatja, mi mindent tartogat a jövő.
Erőre kap majd, és meglátja, újra boldog lesz.
- Talán igaza van. - Biztosan tudom.
Köszönöm.
Úgy vélem, aránytalanul magas adót fizet, aki kevésbé módos.
Miért ne lehetne egyenlőbben…
- Ki ez az úr? - Bocsásson meg!
Úgy hiszem, útban vagyok.
Talán változtathat ezen.
Talán.
Jó napot!
Kisasszony…
Segíthetek valamiben?
Amiben segítségre szorulnék…
aligha.
Jó napot!
Sajnálom a reggeli esetet.
- Mire gondol? - A találkozásra azzal a goromba alakkal.
Nem vagyok a bátyja. Nincs szüksége a védelmezésre.
Mindig is képes volt kiállni magáért.
Nem szükséges bocsánatot kérnie.
A jó szándék vezérelte.
Még nem volt alkalmunk beszélni.
Az elmúlt években ezernyi módon öltött alakot az emlékezetemben.
Némelyik ellen lázadtam…
némelyiket dédelgettem.
Szintúgy.
Nem tudtam, viszontlátom-e még valaha.
És hogy tudta-e, mit jelentett számomra.
Mindig is tudtam.
Nincs önhöz fogható.
Szükségem van arra, hogy az életem része legyen…
nem számít, hogyan.
Felejtsük el a múltat, és…
Amit mondani akarok, az…
Én…
Szeretném, ha mi ketten… barátok lennénk.
Én pontosan ugyanerre gondoltam.
Ma reggel világossá vált, hogy börtönben éltem.
A neheztelés megbéklyózott.
Őszintén remélem, hogy megtalálja a szerelmet. Akárhol is.
És köszönöm…
teljes szívemből köszönöm, hogy megajándékoz a barátságával.
Köszönöm.
Én köszönöm.
Nos…
Pompás!
Örülök, hogy beszéltünk.
Remélem, megfontolja, hogy admirálisi rangot szerezzen.
Mindenki a tehetségéről áradozik.
Biztosan még így is alábecsülik.
Nem hinném, hogy tudják, ki vagyok valójában, és mi tenne boldoggá.
Nos, én tudom.
Én ismerem önt.
Tudom, hogy maradandót akar alkotni. És azt is tudom, hogy tündökölni fog.
- Eláruljak egy titkot? - Feltétlenül.
Legkétségbeesettebb pillanataimban…
amikor elveszett voltam, zavart és…
megtört…
azt kérdezném magamtól…
vajon mit tenne most Anne.
Így jutottam túl mindenen.
Az ön bőrébe bújtam.
- Ne ámítson! - Esküszöm!
Ön a legbiztosabb mentsvár.
Megérzi mások szükségleteit.
Közvetlen és figyelmes, higgadt és gondoskodó.
Olyannyira intelligens, hogy az már a kárára is válik.
Ön egészen kivételes teremtés.
Dühít, hogy a világ megtagadja öntől a karriert.
Kitűnő admirális lehetne.
Köszönöm.
Ne merészkedjen messzire! Még elragadja egy áramlat.
Bocsásson meg! Ismét védelmezni próbáltam.
Tegye, ami jólesik!
Már volt szeretők sem vagyunk.
Csupán barátok.
Lám, most ön van útban.
- Elnézést! - Mielőtt elsietne…
engedje meg, hogy bemutatkozzam!
Vagy a testőre lesben áll, hogy újfent kioktasson?
Az úr a barátom…
és úgy vélem, félreérthette az ön szándékait.
A szándékaimat a lehető legtökéletesebben értelmezte.
Az volt a célom, hogy ön észrevegyen.
Kedves…
Kisasszony.
Így, egyszerűen.
Mikor látom újra?
Jobb, ha ezt a gondviselésre bízzuk.
Vagyis még nem döntöttem erről.
Mi az?
Mit látsz, Anne?
Az úriembert, akivel tegnap találkoztunk.
Elnézést! Megmondaná, kérem, az úr nevét, aki az imént távozott?
Az úr William Walter Elliot, kisasszony, és épp Bathba tart.
Épp akkor kell elhajtania, mikor az ablakhoz érek.
- Egy kuzin? - Nem csupán kuzin.
Apánk örököse. Azonnal írnunk kell a papának!
Bizonyosan nem örül majd a hírnek. Te is jól tudod.
Tajtékzani fog.
- Mi történt köztük? - Apánk nem áll szóba Mr. Elliottal.
- Rajongok a családi pletykákért. - Mesélj!
Mr. Elliot a baroneti cím és a birtok várományosa.
Apánk Elizabethet szánta feleségeként, hogy a cím a családban maradjon.
De Mr. Elliot visszautasította.
Egy amerikai leányt vett nőül, akit senki sem ismert.
Apánk tört zúzott, amikor ezt megtudta.
- Mr. Elliot nem gyászruhát viselt? - A felesége meghalt.
Bizonyára megvetitek őt a családot ért szégyen miatt.
Ellenkezőleg, számomra épp ezért megnyerő.
Szerencsés férfi, hogy megismerhette Louisát.
Mondott önnek valamit az érzéseiről?
Ő nem. A kisasszony mesélt.
Óvatosan! Nagyon meredek.
Köszönöm.
Óvatosan, kérem!
- Kapjon el, kapitány! - Szent ég!
Ez csupán bemelegítés volt. Most újra!
Louisa, elég lesz. Nincs több ugrás.
Márpedig én leugrom. Maga dönt, hogy elkap-e.
- Louisa! - Ne!
Ne! Ne mozdítsák el! Louisa!
Hallasz engem?
- Ide orvos kell. - Kerítek.
Nem, olyan menjen, aki ismerős itt. Benwick, hozzon orvost!
- Siess! - Louisa!
- Mondja meg, mit tegyek! - Csak legyen türelmes!
Még lélegzik. Minden rendben lesz, lélegzik.
Súlyos agyrázkódást szenvedett.
De ennél nagyobb bajból is lehetséges a gyógyulás.
Van okunk bizakodni.
- Most pihennie kell. - Rendben.
- Maradhat önnél? - Természetesen.
Ön oly jó volt hozzánk, nem lehetünk tovább a terhére.
Louisa addig marad, ameddig szükséges.
Ahogy bármelyikük, ha elalszanak a padlón.
Anne volna a leghasznosabb segítség.
Nincs nála alkalmasabb a feladatra.
Vele marad, ugye?
Ez természetes.
Nem hagyhatom itt, míg magához nem tér.
- Közlöm a hírt Musgrovékkal. - Köszönöm.
Köszönjük.
Elkísérné Maryt és Henriettát?
Engem?
A gyerekek, Mary!
Nem maradhatnak tovább apáméknál.
Legutóbb is, kis híján leégett a ház.
Miért épp Anne marad?
- Hisz semmit sem jelent Louisának. - Mary!
Úgy tudtam, allergia kínozza, ahol nincs legalább ötfős személyzet.
Nem aggódik, hogy megbetegszik?
Maradok. Jó utat, Anne!
Nem az ön hibája. Figyelmeztette, hogy ne ugorjon.
Csupán szavakkal.
- De más módon… - Más módon?
Elhitettem vele, hogy az a férfi vagyok, aki kész elkapni őt.
Ezt pontosan mivel érte el?
Tudtam, hogy epekedik értem.
Mégsem tettem ellene semmit.
Ez volt a baj forrása.
Ha ez nem történik meg,
ki tudja, milyen életet szánt volna nekünk a sors?
Már felelősséggel tartozom érte.
- Hogy mondom majd el a szüleinek? - Higgadtan.
Legyen egyenes!
Ajánlja fel szolgálatait, amiben segítségükre lehet.
Sok szerencsét!
Ön mihez fog kezdeni?
Bathba kell utaznom.
Köszönöm.
Mindent köszönök.
Hogyan lehetséges…
hogy az élet olykor maga a néma mozdulatlanság…
megannyi éven át makacsul ellenállva mindennemű változásnak, azután…
minden figyelmeztetés nélkül tengernyi újdonsággal áraszt el…
csupán néhány hét leforgása alatt?
Lehetetlenség felidézni már a nyugalmas életet.
Szegény leány!
Hogy vannak a szülei?
Megrázta őket az eset, de reménykednek.
Nos, mást úgysem tehetnek.
De hol van a lényeg?
Hol lehet?
Ugyan, így is remekül megvagyunk.
Tökéletes délutánt terveztem.
Ugyan! Számomra az a boldogság, hogy együtt lehetünk.
Nem, egy piknik mandulás csók nélkül mit sem ér.
Henry valóságos dührohamot kapott volna, ha elmarad a desszert.
Szerencsére engem nem izgatnak a mandulás csókok.
És Henry sem vagyok.
Nem.
Nincs hozzá hasonló.
Nem érzi olykor szükségét más társaságának?
Számtalan kérője akadt már.
Eláruljam, kit találok kellemes társaságnak?
Önmagamat.
Okkal halnak korábban az özvegy férfiak, s élnek tovább a hajadon nők.
Remek társaság vagyunk.
De nem hiányzik olykor más jellegű társaság?
Mit gondolsz, miért utazgatok oly gyakran Európába?
Lady Russell!
Remélem, nem ettél túl sokat. Biztosan pompás lakoma vár ma este.
- Találkozunk a híres Mr. Elliottal. - Miért keresi hirtelen apám kegyeit?
Nos, Elizabeth azt feltételezi, hogy a megkeresés oka ő maga,
és ellenállhatatlan bájai.
Nem hinném, hogy Mr. Elliot bármire is számítana apámtól.
Gazdagabb nála, és a baroneti cím sem lehet másé.
- Biztosan forral valamit. - Miért vagy ennyire gyanakvó?
Mert aki ilyen vonzó, az bizonyosan akar valamit.
- Mit titkolsz előlem? - Már találkoztam vele.
Vonzó úriember.
Rendkívül vonzó.
Találkoztál vele?
Még Lyme-ban. Habár egyikünk sem fedte fel kilétét.
- Csak nem egy románc van kialakulóban? - Arról szó sem lehet.
- Miért? - Mert ő túlzottan tökéletes.
Ezért nem bízom benne.
Itt is volnánk.
Ez volna a szerényebb élet?
Kezdetnek megteszi.
Ne hagyjon magamra!
Bátorság, kedvesem!
Este látjuk egymást.
Anne! Úgy örülök, hogy látlak.
Hogy érted ezt?
Mr. Elliot már úton van, és szeretném, ha látná, hogy mutatok melletted.
- Jó újra itthon. - Képzeld csak el!
Már egy évtizede sóvárog utánam.
Szegénykém, mennyit szenvedhetett!
Egy házasságba menekült előled, hogy biztonságban legyen.
Kész téboly, nemde? Bizonyára azt gondolta, nem méltó hozzám.
Magam sem találok más magyarázatot.
Sosem tudom, mikor sértegetsz,
de oly kevéssé számít a véleményed, hogy nem veszem magamra.
Anne! Nem kellene átöltöznöd?
Mr. Elliot rögvest megérkezik.
Módfelett elnéző vele, annak dacára, hogy oly sok szenvedést okozott.
Szenvedést?
Nos… többször is sértőn viselkedett.
Ezt ő tagadja.
Apámmal volt sértő.
Rendkívül határozottan tagadott.
Ez ő!
Nyiss ajtót, Anne! És húzd ki magad!
Siess már!
Egek!
Köszönöm.
Lám, a gondviselés mégis kegyes hozzám.
A kuzinja vagyok, Anne.
A kuzinom? Érdekes.
Határozott előrelépés egy futó ismeretséghez képest,
ám a szíve választottja címig rögös még az út.
De küzdő szellem lakozik bennem.
Nocsak! Szoknyapecér és állhatatos harcos egyszerre.
- És gazdag, ezt ne feledje! - Köszönöm, hogy emlékeztet.
Az ég szerelmére, mi folyik itt?
Ne aggódj, Mr. Elliot csupán rajtam gyakorol.
Mehetünk?
Úgy tudom, gyakran látogatta a nővéremet.
Őszintén örült az érdeklődésének.
Remek hír, hogy a nővére képes örömet érezni,
de szerelemre még csak nem is gondoltam. Egészen mostanáig.
Nos, ha nem az udvarlás a látogatása oka, akkor…
- Mrs. Clay miatt jöttem. - Mrs. Clay miatt?
Egy hónappal ezelőtt hírt kaptam arról, hogy a nagybátyám Bathban
egy rangon aluli hölggyel mutatkozott.
Azt beszélték, hogy a hölgy be akarta őt hálózni.
A házasságuk valóságos botrány lenne.
Csak nem apám hírnevéért aggódik?
Ugyan, szó sincs erről.
Azonban egy fiúgyermek megfoszthatna a baroneti címtől
és az örökségemtől.
Ezt a tragédiát bármi áron meg kell akadályoznom.
Mint mondtam, küzdő szellem lakozik bennem.
El kell ismernem, lenyűgöz a nyíltsága.
Üdítő, nem igaz?
Örülök, hogy viszontláthatom.
Hallottam arról a szörnyű balesetről, ami távozásomat követően történt.
- Hogy van a kisasszony? - Még mindig ágyhoz kötött.
De javul az állapota. Ma kaptam róla hírt.
Köszönöm kérdését!
- Rengeteget gyötrődhetett. - Én gyötrődtem a legkevésbé.
Ön nemes lélek. Együttérez azokkal, akik közel állnak önhöz.
Az ilyesmi nagy megpróbáltatás. Sajnálom, hogy át kellett élnie.
Köszönöm.
Csodás volt, kedvesem.
- Menjen csak! Áldásomat adom. - Másként nem is bátorkodnék cselekedni.
- Bravó!
Bravó! Kitűnően játszott, kisasszony.
Őszinteséggel akar lefegyverezni.
De nem hat meg.
Egyelőre.
És később sem fog.
Igaz?
- Mi történt? - Istenem!
Elnézést, de kimondhatatlan boldogság ért.
Dalrymple vikomt özvegye és leánya, a tiszteletre méltó Miss Carteret
Bathban tartózkodnak.
Ezt gyakorolták, míg aludtam?
A drágalátos kuzinjaink!
Kuzinok? Rajongok a kuzinokért!
Kuzinnak azt szoktuk nevezni, akivel azonos családfán osztozunk.
A családfák erdejében nem hívhatunk így valakit csak úgy, találomra.
A Dalrymple-ök még csak nem is tudnak a létezésünkről.
Néhány szemléltető eszközt segítségül hívva
háromnegyed órán belül bizonyítani tudnám a velük való rokoni kapcsolatot.
- Minek?
Ezek nemes emberek. Mindenki velük akar mutatkozni.
- De mi előnyünk származhat ebből? - Anne, ne játszd az ostobát!
Gyorsan! Elő a legszebb ruhákkal!
Most végre megtapasztalhatjuk…
az igazi nagyságot.
Van egy visszatérő álmom.
Egy hatalmas polip az arcomra tapad.
Próbálok szabadulni tőle,
de akkor észreveszem, hogy a kezeim valójában csápok,
így nem tudom megragadni.
Végül ráébredek, hogy én vagyok…
a polip, és én magam vagyok…
aki az arcomra…
tapad.
Ez igazán életszerű.
Gyakran olyanokban is ellenséget látunk,
akikre csupán lelkünk sötét oldalát vetítjük ki.
Remek meglátás, Mr. Elliot.
Javaslom, hogy ha legközelebb polipot lát, Miss Elliot,
inkább ölelje keblére ahelyett, hogy szabadulni próbálna tőle.
Engedje, hogy leleményes csápjait teste köré fonja,
és hagyja, hogy elragadja önt!
Majd az ön álmában.
És az enyémben is!
Egy alkalommal túl sok sajtot ettem,
közvetlenül lefekvés előtt.
Nos, ez ragyogóan sikerült!
Tudtam, hogy így lesz.
Ön mindenkit elbűvöl, Sir Walter, még a nemességet is.
Látom, csalódott a nemességben.
Az apja nem veheti el azt a förtelmes nőszemélyt.
Áruljon el valamit!
Inkább megakadályozná apám és Mrs. Clay házasságát,
minthogy szóba álljon velem?
Drága polip kisasszony, ön messze jár az igazságtól.
Tudja…
kezdem megkedvelni önt.
Ezt némi gyanakvással fogadom.
Elragadóak, nemde?
Tán kötelező szórakoztatónak lenni?
A legkevésbé sem. Bárki lehet unalmas, ha úgy tetszik,
csak ne kelljen elszenvednem a társaságát.
És ő?
Megnyugvást hozott. Többet is, mint vártam.
A minap elismerően beszélt rólad. Úgy hiszem, kötődik hozzád.
Mr. Elliot egy burgonyához is kötődne, ha érdekében állna.
Elizabeth boldog örömmel élne otthon egy életen át,
míg ez a sors számodra maga lenne a pusztulás.
Arra próbálok célozni, hogy remélem, igent mondasz,
ha Mr. Elliot feleségül kér.
Talán ilyen jól ismeri őt?
Ha őt nem is ismerem behatóan, téged annál inkább.
Mr. Elliot nem pusztán gazdag és jó modorú,
de úgy hiszem, te magad is érdeklődsz iránta.
Máskülönben sosem fogtam volna pártját.
Bevallom, valóban felfigyeltem rá.
De kérem, ez egyszer engedje, hogy a saját ügyemben döntést hozzak.
A szívem utasításaira kell hagyatkoznom.
Egyszer már ellene fordultam, amiért sosem fogok megbocsátani magamnak.
Vagy inkább nekem.
Úgy hiszem, a körülmények tekintetében…
Körülmények?
Az eljegyzésre gondolok… Wentworth és Louisa.
Azt gondoltam, tudsz róla.
Mindenki Louisáról és az ő kapitányáról beszél.
Jaj, kedvesem!
Mit tehetnék érted?
Csak szeretnék egyedül lenni.
Itt leszek, ha szükséged van rám.
Mindig úgy képzeltem, hogy méltósággal nézek majd szembe…
ezzel a pillanattal.
Hogy mindenkit, de legfőképp magamat is meglepem majd…
csendes fegyelmezettségemmel.
Azzal, ahogy ezt is eltűröm.
Hogy szobrot állítanak majd…
Anne Elliot emlékére,
aki végzetes veszteséget szenvedett…
mégis, példaértékűen viselte.
Anne!
- Maga, itt? - Igen.
Úgy tűnik.
Egyedül van?
Egy barátomat várom.
Értem.
Elkapott az eső. Elment, hogy kerítsen egy hintót.
Elragadó úriember.
- Ezt örömmel hallom. - Megnevettet.
Jó érzés nevetni.
Valószínűleg még nem tud az eljegyzésről…
Bocsásson meg, alig bírtam a lovakkal az esőben.
- Mr. Elliot, hadd mutassam be… - Emlékszünk egymásra.
Ahogy mondja.
Ő Wentworth kapitány.
Hogyne, a kapitány, akit barátjának nevezett.
Örülök, hogy alkalmam nyílik elnézését kérni a Lyme-ban történtekért.
De tudja, egészen megbabonázott…
ez a káprázatos teremtés.
Kérem, ne nevezzen teremtménynek!
Akkor hát káprázatos…
Nő?
- Mi baj a teremtménnyel? - Majd elmagyarázom.
Mi tart ilyen soká?
Csak egy pillanat.
Holnap koncertre megyünk. Velünk tart?
- Nem akarok a terhükre lenni. - Miért lenne?
Tehát eljön. Pompás!
Remek négyes lesz. Maga, a kisasszony, némi opera és én.
Meglehetősen eredeti úriember. Mondhatni, egyedülálló.
- Örülök a boldogságának. - Köszönöm.
Remélem, ön is boldog.
Anne, ideje indulnunk.
Viszlát holnap!
- Anne! Igyekezz! - Jöjjön!
Jó estét!
Mehetünk?
- Hogy van Louisa? - Szerencsésen felépült.
De lassan gyógyul.
Csupán idő és szeretet kérdése.
Remek.
Amíg Bathban van, talán lesz még lehetőségünk találkozni.
Nem tudom, meddig maradok.
Nehéz döntés előtt állok. Állást ajánlottak egy hajón.
Szombaton indulnék Máltára, így nincs sok időm a gondolkozásra.
Izgalmasan hangzik.
Valóban az.
Szeretem a munkám, és örömmel szolgálok, de…
Bocsásson meg, hogy félbeszakítom, de el kell rabolnom a kisasszonyt.
Tudta, hogy folyékonyan beszél olaszul?
- Nem értjük, miről szól az előadás. - Máris jövök.
Anne, a kuzinod hasznát venné az olasztudásodnak.
Remélem, eljön az esküvőnkre.
Anne összetörne, ha nem lenne ott.
Tudom, milyen nagyra értékeli az ön barátságát.
Frederick!
Reméltem, hogy folytathatjuk a félbehagyott beszélgetést.
Nem hinném, hogy lesz rá lehetőségünk.
Az imént eldöntöttem. Elhajózom.
És addig még számos teendőm van.
Bocsásson meg, hogy újfent megzavarom!
Nem, attól tartok, én zavartam meg önöket.
Élvezzék az előadást!
Így lesz.
- Nem akartam… - Megtenné, hogy nem szakít félbe?
Ön szakított félbe engem. Engedje, hogy megnyíljak önnek!
Azelőtt nem ismertem az efféle őszinte érzéseket.
Próbálok tanulni öntől, önért.
Ön túlságosan jó hozzám, ami megrémiszt.
De csakis arra vágyom, hogy a feleségem legyen.
Semmi sem tenne boldogabbá.
- A felesége? - Nem kell máris választ adnia.
De kérem, fontolja meg!
A kapitánynak igaza volt.
Mr. Elliot valóban egyedi.
Charles, igyekezz!
Elgémberedett az úton a lábam. Megnyomkodnád?
Téged mi szél hozott?
Érted jöttem.
Velünk kell tartanod a fogadóba, és meg kell hallgatnod.
Látogatóba jöttünk.
Louisa balesete óta ráébredtem, hogy az élet oly törékeny és mulandó.
Olykor távol kell lennünk a gyerekeinktől.
És igazságtalan, hogy te és Elizabeth itt mulatoztok
Mr. Elliottal és a kuzinjainkkal, s engem még csak be sem mutattok.
Pedig hármunk közül én vagyok a legnagyobb művész.
Hallottad a hírt?
Louisa hozzámegy egy tengerészhez,
Henrietta pedig ahhoz a falusi káplánhoz, Mr. Hayterhez.
- Mary, ne feledd a listát! - Igaz.
Az orvosom szerint olykor hálát kellene gyakorolnom.
Ha valami rettenetes történik, örömteli dolgokra kell gondolnom.
Például arra, hogy a húgaim őszinte szerelemből házasodnak?
Nem, ez sajnos nem segít.
Nos, én mindkettejüknek szívből örülök.
Később látjuk egymást.
Hová mész?
Nos… dolgom van.
Dolgod?
Odafent?
Nincsenek barátaid, és mindenki, akihez szólhatnál, ebben a házban van.
Sajnos Marynek igazat kell adnom.
Utasítást kaptam, hogy nem térhetek vissza ön nélkül.
Összejön a lyme-i társaság.
Harville kapitány módfelett örült,
hogy megújíthatják ismeretségüket. Már el is indult Mr. Wentworthért.
Sajnálnám, ha nem tartana velünk.
FEHÉR SZARVAS FOGADÓ
Anne!
Annyira hiányoztál.
El kell búcsúztatnunk Wentworthöt, mielőtt kihajózik.
Feltétlenül. Italozást és kártyázást javaslok.
Bár úgy tudom, Anne-nek más tervei vannak.
- Pocsék játékos vagyok. - A legpocsékabb.
Legalábbis régen így volt. Idővel minden változik.
Rám ez aligha igaz.
Bocsáss meg, de addig nem nyugszom,
míg azt a levelet meg nem írod Croft admirálisnak.
Számtalanszor meginogtál az elmúlt hónapokban.
Hogyne.
Végeztünk?
Úgy hiszem.
Máris jövök.
Kissé kedvetlen ma, kapitány.
Valójában örülnöm kellene.
Benwick kapitányra végre rátalált a szerelem.
Ez csodálatos! Azt gondolnám, ez önt is boldoggá teszi.
Oly eltökélt volt, hogy megszabadítsa őt a szenvedéstől.
Azzal nem számoltam, hogy ez a változás rám is hatással lesz.
Mindeddig a gyötrődése tartotta életben a húgomat.
Szegény Fanny! Ő nem feledett volna ily gyorsan.
Ez egészen bizonyos.
Egy nő nem képes oly gyorsan feledni, mint egy férfi.
Minden észszerű határon túl szeretünk.
S ez ellen mit sem tehetünk.
Nem bátorkodnék ily merész különbséget tenni férfiak és nők között.
Nos, én megteszem.
A női nem egyetlen kiváltsága, hogy a végtelenségig szeretünk.
Akkor is, ha már nincs remény.
Szeretünk, mert nincs más választásunk.
Végeztem.
Köszönöm.
Önnel nem érdemes vitába szállni.
Úgy hiszem, Fanny örömmel látná, hogy Benwickről gondoskodnak.
Fanny sosem volt féltékeny.
Talán épp ő küldte azt a szelet,
mely miatt Louisa megbotlott.
Mintha tudta volna, végül kinek a karjaiban köt ki.
Louisa?
Nem megmondtam?
A sors tökéletes időzítő.
Mikor azt javasolta, hogy Benwick kerítsen orvost,
bizonyos, hogy nem tudta, miféle eseményeket indít el.
Kapitány, attól tartok, nem értem.
Louisa és Benwick kapitány eljegyzéséről beszélek.
Szerelmük lassan szökkent szárba,
ám annál mélyebb gyökeret eresztett Louisa felépülése alatt.
Mit hitt, miről beszélek?
Nem is tudom.
Elküldöm a levelet Croft admirálisnak.
„Drága Anne!
Nem hallgathatok tovább.
Anne… a szavai a lelkembe hasítottak.
Ne merészelje azt mondani, hogy egy férfi hamarabb felejt,
hogy a szerelme korábban hűl ki.
Gyötrelem és remény viaskodik bennem.
Tudom, már eltökélte, hogy Mr. Elliot felesége lesz, de valamit tudnia kell.
Csakis ön miatt jöttem Bathba.
Ön minden tervem és minden gondolatom.
De hogyan is érthette volna meg a vágyaimat?
Az ön szerelme már régen ellobbant.
Anne…
Sosem szerettem mást, csakis önt.
És ez sohasem lesz másként.”
Anne!
- Megmagyarázom… - Legyenek nagyon boldogok!
„Ezerszer is elgondoltam, hogy fogom ezt elmondani önnek,
de viszonzatlan szerelem kínja némaságra intett.
Ne mondja, hogy túl késő!”
Frederick!
„Az ön iránti szerelmem sosem ingott meg.”
Sokféle szerelem létezik.
Egyesek számára a tökéletes társ nem más, mint üzleti nyereség.
Mások számára az a nyereség, ha lelkük igaz társra lel.
A fiúk hol vannak?
Mindenkinek a hozzá illő szerelmet kell keresnie.
EURÓPAI KÖRUTAZÁS ELEGANCIA ÉS DISZKRÉCIÓ
Még ha az nem is szokványos.
Nem hagyhatjuk, hogy más mondja meg, hogyan éljünk.
Vagy kit szeressünk.
Én a magam kárán tanultam meg.
Döntse meg a szextánst, hogy a nap a horizonton nyugodjék!
Rendben, meg is van.
Ez a látószög.
Ezt fontos feljegyeznünk.
Ezután matematikai egyenletek segítségével a partvonal magasságát kiszámítva
megbecsülhetjük a szélességi fokot.
Ennyi az egész?
Ne féljen, nem árulom el senkinek, milyen könnyű a munkája.
Folt esne a haditengerészet hírnevén.
A korona nevében hálásan köszönjük a diszkrécióját.
Arra gondoltam, talán tehetnénk egy kitérőt Velencében,
mielőtt Konstantinápolyba utazunk.
Tudja, mi munka visszafordítani egy hajót?
Igen.
Személyes tapasztalatból.
KÉSZÜLT JANE AUSTEN MEGGYŐZŐ ÉRVEK CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Usztics Lili