Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Aproape m-am căsătorit odată.
‎Wentworth mi-a cucerit inima.
‎Dar era un marinar fără rang sau avere.
‎Și am fost persuadată să renunț la el.
‎BAZAT PE ROMANUL LUI JANE AUSTEN
‎Acum sunt celibatară ‎și-mi merge fenomenal.
‎Îmi petrec timpul savurând vinuri fine,
‎relaxându-mă cu băi fierbinți
‎și zăcând în pat cu fața în pernă.
‎După cum am spus, fenomenal.
‎La ce bun e amorul,
‎când ai… familia aproape?
‎CONACUL KELLYNCH
‎Tata.
‎Nu există suprafață reflectantă ‎care să nu-i placă.
‎Vanitatea e începutul ‎și sfârșitul personalității sale.
‎Și mijlocul.
‎„Sir Walter Elliot,
‎născut pe 1 martie 1760.
‎Un om de prestigiu,
‎faimos pentru bărbia sa distinsă.”
‎El e unicul beneficiar
‎al întregului respect ‎și devotament de care e capabil.
‎De familie poți scăpa doar în două feluri,
‎prin căsătorie sau moarte.
‎Ambele par improbabile ‎în viitorul apropiat.
‎„S-a căsătorit cu Jane pe 15 iulie 1784.”
‎Mama mea.
‎Mi-e dor de ea.
‎„Jane a murit în 1801.
‎Prin ea, ‎sir Walter a zămislit trei copii.”
‎Surorile mele.
‎„Elizabeth, de o frumusețe rară,
‎avea cel mai dezvoltat simț al modei ‎din întregul Somerset.”
‎Elizabeth, cea mai mare.
‎„Mary, căsătorită cu Charles Musgrove, ‎moștenitoarea domeniului Uppercross.”
‎Mary, mezina.
‎„Și Anne, născută pe 9 august 1787.”
‎Și eu, mijlocia,
‎crăpătura din oglinda lui.
‎Păcat că putem spune nimic frumos ‎despre tine, Anne!
‎- Mersi că ați încercat. ‎- Cu plăcere.
‎Eu am propus să te omitem, ‎dar lumea ar fi crezut că ai murit.
‎- Recuperatorii! ‎- Tati!
‎Tata nu adoră nimic mai mult ‎decât să cheltuiască bani.
‎Era de așteptat ‎că se vor termina într-o zi.
‎- Tati… ‎- Tati e falit, prințesă.
‎S-a terminat distracția.
‎Liniștiți-vă, sir Walter!
‎Mulți oameni ajung datori ‎la un moment dat.
‎Trebuie să economisiți.
‎Nu aveți de ales.
‎Am întocmit un plan eficient pentru asta. ‎Propunerile sunt subliniate.
‎Cea mai bună prietenă a mamei ‎și propovăduitoarea adevărului gol-goluț.
‎Dra Russell considera că e datoria ei ‎să-mi dea sfaturi despre orice subiect.
‎Mereu profunde și de ajutor.
‎Cu o singură excepție notabilă.
‎Unii nu au nici casă, nici mâncare.
‎Gândiți-vă la asta!
‎Dle Shepherd,
‎dacă aș fi vrut să-mi schimb perspectiva ‎gândindu-mă la săraci,
‎te-aș fi întrebat ‎cu cât îți plătești bărbierul.
‎Nu-mi cere să schimb lucrurile ‎privindu-le altfel!
‎Privește lucrurile ca mine, ‎apoi schimbă-le până sunt diferite!
‎Poate că trebuie doar să nu mai donăm.
‎Facem așa ceva?
‎Lui Jane i-ar fi rușine.
‎M-a implorat să-i apăr fiicele ‎de excesele tatălui lor,
‎dar am dat greș.
‎Aroganța ta le va sărăci și pe ele.
‎Tată,
‎adevărata reputație se câștigă
‎prin sinceritate, integritate, compasiune,
‎acceptarea responsabilității ‎față de binele altora.
‎Anne, vorbim de treburi serioase.
‎Ține pasul!
‎Ce-ar fi să reduceți cheltuielile ‎mutându-vă într-un loc mai ieftin?
‎Am auzit că Bath e minunat.
‎Iar centrele spa de acolo ‎vă vor revigora pielea.
‎Și Conacul Kellynch?
‎Deunăzi, am întâlnit ‎un ofițer naval înstărit,
‎care ar plăti o chirie frumușică ‎pentru o casă ca Kellynch.
‎Nu vreau bani de marinar în casă!
‎- Toți sunt pociți. ‎- Amiralul Croft e chiar chipeș.
‎Amiral? ‎Ce drept are Marina Regală Britanică
‎să ofere distincții necuvenite ‎unor indivizi cu origini obscure?
‎Numai Domnul poate oferi rang.
‎La ce bun e titlul ‎dacă trebuie să-l câștigi?
‎La ce bun mai e orice, ‎dacă trebuie câștigat?
‎Amiralul Croft este un gentilom distins.
‎Soția lui mi-a pomenit un frate ‎care a locuit cu noi acum câțiva ani.
‎Și el era ofițer naval.
‎Cum îl chema? Wellington?
‎Weathers? Winslow?
‎Wentworth?
‎- Wentworth? Da. ‎- Anne, dragă…
‎Sinceră să fiu, ‎abia îmi amintesc despre cine vorbești.
‎- Pielii mele i-ar prii viața în Bath? ‎- Da.
‎Da.
‎Scumpo, au trecut șapte ani!
‎Opt.
‎Nu e posibil să mai simți…
‎Dar simt.
‎Frederick Wentworth ‎a fost singura persoană,
‎cu excepția ta și a mamei,
‎care m-a văzut cu adevărat.
‎Și care m-a înțeles.
‎Și care m-a iubit.
‎- Și singurul cu care voiam… ‎- Să schimbi cartonașe de prezentare?
‎Bine spus.
‎Ai mințit când mi-ai zis ‎că timpul îmi va vindeca durerea.
‎Ești furioasă pe mine.
‎Sunt furioasă pe mine însămi.
‎Pentru că m-am lăsat persuadată.
‎Pentru că nu am văzut atunci ‎ce văd acum atât de clar.
‎Că aș fi fost ‎o femeie mult mai fericită păstrându-l
‎decât am fost renunțând la el.
‎Adevărul e ‎că mariajul e o tranzacție pentru femei.
‎De asta depinde propria noastră siguranță.
‎Nu te-am putut lăsa să te aventurezi ‎alături de un om fără rang sau avere,
‎care n-avea nimic pe lângă el însuși.
‎Tocmai asta mi-a plăcut.
‎În plus, toată încrederea lui ‎era îndreptățită. Acum chiar e bogat.
‎Și e căpitan.
‎Atunci de ce nu te-a mai contactat?
‎Fiindcă…
‎i-am frânt inima.
‎Și el a știut de ce.
‎Credeam că te protejez. Am greșit.
‎Acum înțeleg.
‎Și îmi pare rău.
‎Îl vei găsi pe cel care ți-e menit.
‎Care te va iubi destul ‎cât să lupte pentru tine.
‎Admir cât de puternice ți-s sentimentele,
‎dar la un moment dat trebuie ‎să mergi mai departe.
‎Mă tem că vaporul Wentworth ‎a plecat din port.
‎Îți spun cu toată dragostea: nu mai spera!
‎E adevărat, nu mi-a scris.
‎Dar… știam că n-o va face.
‎Se respectă prea mult ca să implore.
‎N-a luptat pentru mine
‎fiindcă n-ar putea aprecia dragostea ‎care n-a fost oferită liber.
‎Sunt sigură că a lăsat totul în urmă.
‎Eu, pe de altă parte,
‎l-am păstrat în fața mea, ‎oricât de dureros a fost.
‎Primul bilet ‎pe care mi l-a dat la biserică.
‎CE PLICTISEALĂ!
‎O listă cu melodii.
‎MELODII DE DRAGOSTE
‎O șuviță de păr de la el.
‎Și una de la calul lui, Sampson, ‎pe care abia îl știam.
‎Și această talangă,
‎al cărei clinchet trist și gol ‎îmi descrie melancolia cel mai bine.
‎Toți cei opt ani.
‎A fost în toată lumea.
‎Iar marina îl adoră.
‎„Frederick Wentworth face bani frumoși ‎pe Laconia.”
‎„Frederick Wentworth salvează ‎o balenă eșuată,
‎sub lacrimile martorilor.”
‎Cu toate astea… niciun anunț de căsătorie.
‎Nimic care să sugereze
‎că s-a atașat de altcineva ‎în tot acest timp.
‎Cu alte cuvinte…
‎speranța nu moare niciodată.
‎Din moment ce ne mutăm, trebuie ‎să mă gândesc la imaginea mea în Bath.
‎Cred că Elizabeth de Bath trebuie să fie ‎mai puțin sofisticată decât cea de Londra,
‎dar nu rebelă ca Elizabeth de la țară.
‎Penelope, ce părere ai?
‎Vei însoți familia Elliot în nord?
‎Nu mi-aș permite nici să visez la asta.
‎Ba tocmai asta speri.
‎Norocul tău e că nu mă gândesc ‎să plec nicăieri fără tine.
‎Dna Penelope Clay,
‎văduvă, deși nu vorbește despre asta.
‎Era un cadavru ambulant când l-a cunoscut, ‎poate nici n-a observat.
‎Dra Russell se teme că dna Clay ‎îi face ochi dulci tatălui meu,
‎dar nu cred că ea e genul lui.
‎În plus, credeți că tata s-ar căsători ‎cu cineva mai prejos de el?
‎Trebuie să vii, ‎dacă tatăl tău îți permite.
‎Dle Shepherd, ‎te poți descurca fără Penelope?
‎Omenos, rafinat, distins, sir Walter.
‎Chiar sunteți prea generos ‎pentru propriul bine.
‎Avem nevoie de plăcuta ta prezență
‎pentru a putea îndura chipurile fade ‎pe care le vom vedea în Bath.
‎Sir Walter, nu toți s-au născut chipeși.
‎Frumusețea dumitale va radia ‎și mai mult printre ei.
‎Dacă ești de nota cinci în Londra, ‎ești de zece în Bath.
‎Așadar, practic,
‎dumneata și Elizabeth veți fi ‎de nota treisprezece acolo.
‎Tu vei fi măcar de șase, Anne.
‎Dar Anne ni se va alătura mai târziu.
‎Poftim?
‎Azi am primit o scrisoare de la Mary.
‎E bolnavă iar și are nevoie imediată ‎de tine la Uppercross.
‎Știu că abia o tolerezi.
‎Dar e o reacție mai plăcută ‎decât are oricine altcineva față de ea,
‎așa că ești alegerea logică.
‎Fabulos.
‎Ascundeți lenjeria bună ‎înainte să vină amiralul!
‎Crezi că le vor fura?
‎Nu vreau să stea dezbrăcați pe ele.
‎S-ar putea să-ți aducă noroc.
‎Și ascunde registrele! ‎Nu vreau să-mi fure identitatea.
‎Nu cred că cineva își dorește ‎istoricul tău bancar.
‎Amintește-le, cât de politicos poți,
‎să nu se apropie de trandafirii mei.
‎Da, te rog. Și de arbuști.
‎Nu-mi place ca alții să se bucure ‎de arbuștii mei.
‎Să folosesc lenjeria aspră,
‎să nu-i las în grădină ‎și să nu se uite la arbuști.
‎Alte cuvinte primitoare?
‎Atât.
‎Dar asigură-te că toate camerele ‎sunt impecabile înainte să ajungă!
‎Nu vreau să circule zvonuri despre praf.
‎E chiar mai uluitor decât ni s-a spus.
‎Nu vă faceți griji, ‎vom fi chiriași excelenți.
‎Mereu călătorești cu soțul tău?
‎Da. Și nimeni nu mă poate opri.
‎Am traversat Atlanticul de patru ori,
‎am ajuns o dată până în Indiile de Est.
‎Cork, Lisabona, Gibraltar…
‎Cele mai fericite clipe le-am trăit ‎la bordul unei nave.
‎Ești foarte norocoasă.
‎Vei vedea când te vei îndrăgosti.
‎Fratele mai mic ‎al doamnei Croft e celibatar.
‎E căpitan în marină, ‎cu o carieră de succes.
‎Edward, te rog, nu!
‎O femeie fără soț ‎nu e o problemă de rezolvat.
‎- Îl cunosc, de fapt. ‎- Da?
‎Minunat!
‎Am putea lua cina împreună ‎după ce ajunge și el.
‎Ajunge și el?
‎- Nava lui tocmai a andocat. ‎- Vine în două zile.
‎Aceste grădini sunt ‎nemaipomenit de frumoase.
‎Mă întreb ce părere are ‎despre o reîntâlnire.
‎Dacă voia să mă vadă, ‎nu trebuia să aștepte.
‎Încă e furios, sunt sigură.
‎Dar dacă m-am înșelat?
‎Dacă a tânjit după mine ‎zi și noapte, în toți acești ani?
‎Poftiți!
‎Mă poate ajuta cineva?
‎Mary e preferabilă lui Elizabeth,
‎fiindcă e o narcisistă absolută.
‎Conversația cu ea necesită puțină energie
‎și poate fi chiar distractivă.
‎Odată, am petrecut 24 de ore
‎vorbind numai în italiană.
‎A observat ‎abia când i-am cerut să-mi dea ‎sale.
‎E atât de absorbită de propria suferință
‎încât, până nu-mi dreg glasul, ‎nu va observa că sunt aici. Priviți!
‎Întâi se va plânge de o afecțiune neștiută ‎care o va băga în groapă.
‎Apoi îi va reproșa soțului ei ‎că nu are grijă de ea.
‎Iar apoi își va ataca socrii,
‎care nu o respectă ‎și sigur o disprețuiesc pe ascuns.
‎Cât mă bucur că ești aici!
‎Nu știu ce am luat, un soi de infecție.
‎Nu mă pot mișca. Sunt în pragul morții.
‎Charles e la vânătoare, ‎nu mi-a zis o vorbă bună.
‎Iar socrii mi-au trimis ‎acel minunat buchet.
‎Frumos, nu-i așa?
‎Dar va putrezi și mă voi simți mai rău ‎decât dacă nu trimiteau nimic.
‎Cât de nepoliticos e ‎să-i amintești de putrezire unui muribund?
‎Oamenii ăștia mă urăsc.
‎În plus, copiii sunt niște monștri, ‎în casă e curent
‎și nimănui nu-i mai pasă de teatru.
‎Întocmai, Anne.
‎Anne!
‎Ele sunt cumnatele mele,
‎Henrietta și Louisa Musgrove.
‎Sunt frumoase în orice privință.
‎- Anne! ‎- Fetelor!
‎Ne-am bucurat când Mary a spus că vii.
‎Am chicotit toată săptămâna.
‎Promite-ne că vei sta cu noi ‎în permanență, fără scuze!
‎Când nu ai grijă de sora ta, desigur.
‎- Cum te simți? ‎- Nici măcar nu m-ai întrebat.
‎- Am făcut-o. ‎- Sunt pe moarte.
‎Îmi simt organele descompunându-se.
‎Așadar la fel ca ieri.
‎E încurajator că, deși organele putrezesc, ‎personalitatea rămâne vie.
‎Vom lua cina la Casa Mare zilnic, ‎unde ne vei delecta,
‎fiindcă nu vom face ‎decât să dansăm, să cântăm și să râdem.
‎Marie Antoinette!
‎Îndrăzniți să-mi rostiți numele, ‎supuși obraznici?
‎Atenție, doamnelor nu le place ‎să fie dărâmate.
‎Mama voastră are o migrenă.
‎Nu știu cum le permiți, ‎nu știi pe unde au umblat.
‎Ne e foame, Marie Antoinette.
‎- Să mănânce tort! ‎- Doar după cină.
‎Avem oaspeți speciali, ‎amiralul Croft și soția.
‎Și fratele ei, Frederick.
‎A ajuns azi-dimineață. Ce căpitan galant!
‎Odată a redirecționat o întreagă flotilă ‎pentru a salva o balenă eșuată.
‎Nu știam că-ți plac balenele.
‎- L-ai întâlnit pe căpitanul Wentworth? ‎- În treacăt, demult.
‎- E adevărat că e răvășitor de frumos? ‎- Are un chip blând, da.
‎E adevărat că ascultă ‎când vorbesc femeile?
‎Ascultă.
‎Ascultă cu tot corpul.
‎Este… electrizant.
‎Ei bine, pare să fie ‎bărbatul potrivit ție.
‎- Insist să-l curtezi! ‎- Louisa…
‎Nu! M-am hotărât, Anne.
‎Nu-ți mai ascunde bujorul în tufiș!
‎Ești foarte drăguță, ‎dar nu sunt interesată
‎de sfaturi despre bujorul meu.
‎Sau despre tufiș.
‎Spune-mi sincer, de ce nu ești căsătorită?
‎Aștept să mă îndrăgostesc.
‎Bine, uite ce vei face! ‎La cină, stai lângă el.
‎Voi sta lângă el.
‎Apoi prefă-te ‎că nu știi o iotă despre nimic!
‎Bărbaților le place să explice.
‎Zi-i că n-ai mai folosit tacâmuri ‎și roagă-l să te învețe!
‎Așa se curtează în ziua de azi?
‎Apoi, când începe să pară interesat,
‎nu-i mai răspunde la nimic!
‎De parcă ai fi o fantomă.
‎N-are nicio șansă.
‎Așadar, să fiu eu însămi.
‎Nu face asta ‎decât după cel puțin un an de căsnicie!
‎Poate că nu e un sfat rău.
‎- Mary! ‎- Charles, ce e?
‎Ajutor! S-a rănit la braț.
‎- Ce a pățit? ‎- A căzut din copac.
‎Se întâmplă tocmai ‎când ne vitează oameni de vază.
‎N-a căzut intenționat.
‎Cineva trebuie să stea cu el.
‎Îți aduc niște budincă de prune.
‎Deci mama trebuie să stea.
‎Nu e destul că i-am adus pe lume,
‎trebuie să ratez și cina din cauza lor.
‎Așa mi-e norocul.
‎Când vine vorba de lucruri neplăcute, ‎bărbații o șterg.
‎Mary, draga mea, e rănit.
‎Și nici tu nu pari a fi în apele tale.
‎Nu, asta e clar.
‎Sigur familia Croft va reveni.
‎Îmi urăsc viața.
‎Dacă te deranjează, pot sta și eu.
‎Asta e de la sine înțeles. ‎N-o să stau singură.
‎Nu ți-ar fi greu ‎să fii departe de Charles când suferă?
‎Nu, Louisa.
‎Te rog să înțelegi.
‎Ideea e că sunt prea empatică.
‎Mi-e cel mai greu ‎să fiu alături de cei care suferă,
‎tocmai fiindcă le simt profund suferința.
‎E mai bine să fiu departe de ei.
‎Viața e mai ușoară pentru cei ca Anne, ‎care nu-s sensibili.
‎Mary, vrei să rămân singură, ‎cât mergi la cină?
‎Ce amabilă ești! ‎Îți aduc niște budincă de prune.
‎Și poate o crustă de pâine și niște terci?
‎Nu-ți face griji, te laud eu.
‎Am să te prezint atât de frumos, ‎încât dimineață te va cere de nevastă.
‎De-aș putea vorbi cu el…
‎Frederick!
‎Perfect.
‎Mersi din nou pentru aseară, Anne.
‎Chiar cred ‎că ți-ar fi plăcut căpitanul Wentworth.
‎Gemul ăsta e prea siropos.
‎Decât așa, mai bine deloc.
‎Vreau să fiu căpitan.
‎Categoric nu.
‎Nepoții mei nu vor fi marinari.
‎Nu știi că trebuie ‎să poarte pălării caraghioase?
‎Anne, te rog, ‎nu suport să râdă înainte de prânz.
‎Iar regulile spun
‎că trebuie să-ți lași ‎o mustață și mai caraghioasă.
‎Nu!
‎Wentworth nu are mustață, ‎dar e impresionant.
‎- Arătos, inteligent, bogat. ‎- Fă-o din nou!
‎Uitați-vă la mine,
‎sunt căpitanul Wentworth ‎și sunt foarte impresionant.
‎Sunt bogat și chipeș ‎și toată lumea mă iubește.
‎Și sunt marinar.
‎Căpitane, ea e sora lui Mary, Anne.
‎- De fapt, ne-am cunoscut. ‎- Ne-am cunoscut.
‎Demult, când nu eram bogat.
‎Dar nu înainte să fiu chipeș.
‎Arăți îmbătrânit.
‎- N-am vrut să spun asta. ‎- Dar ce?
‎Mai bătrân decât erai înainte.
‎- Chipul tău s-a maturizat. ‎- Vine odată cu viața trăită cu sens.
‎- Adică viața mea nu are sens? ‎- De unde să știu?
‎Dar părul ți-a rămas intact.
‎Și părul tău e…
‎remarcabil de adecvat.
‎- Mulțumesc. ‎- Așadar, vă cunoașteți.
‎- În treacăt. ‎- Și totuși, un treacăt memorabil.
‎Mergem?
‎- Ar trebui. ‎- Da.
‎- Ce e? ‎- Încă ai gem pe față.
‎CASA MARE
‎Ți-am zis că se va întoarce, Anne.
‎Ce-ar fi să stai lângă el?
‎Louisa!
‎Pe aici.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎Dle căpitan Wentworth, ‎te voi așeza lângă mine.
‎Desigur.
‎Louisa!
‎Perfect!
‎- Stau eu lângă tine. ‎- Poftim!
‎Mulțumesc foarte mult.
‎Bujorul rămâne în tufiș.
‎- De coadă. ‎- De coadă?
‎E o îmbunătățire.
‎Fața de ce anume?
‎Față de cine n-a vrut să stea lângă mine.
‎Spune-mi, ai aceleași probleme ‎și cu lingurile?
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎Poftă bună! E delicios.
‎Căpitanul Wentworth îmi spunea ‎cum era să moară pe mare.
‎Vai! De ce ai ales ‎o profesie atât de riscantă?
‎Când am plecat în prima călătorie, ‎voiam să-mi distrag mintea.
‎Amenințarea constantă ‎asupra vieții mi-a prins bine.
‎Eram atât de disperat, ‎încât uneori îmi doream moartea.
‎Aș fi prea îndrăzneață ‎dacă aș întreba care era sursa disperării?
‎O femeie.
‎Ea a pierdut.
‎Dar acum, după atâta aventură,
‎nu-mi doresc decât o plictiseală deplină ‎pentru a mă liniști.
‎Prin asta te referi la o soție?
‎Mamă!
‎Adică oameni și lucruri ‎cu care pot sta în tăcere, da.
‎- Cu soția stai în tăcere cel mai bine. ‎- Mamă!
‎- Îți cauți nevastă? ‎- Tată!
‎E în regulă, m-a citit. Da.
‎Iată-mă pe țărm, căutând o pereche.
‎Puțină bunătate, o minte puternică
‎câteva complimente pentru marină ‎și sunt pierdut.
‎Oricine are între 18 și 80 de ani ‎mă poate cere.
‎Aproape oricine.
‎Charles m-a vrut pe mine de soție întâi.
‎Poftim?
‎Apropo de căsătorie…
‎Mai știți că Charles m-a vrut de soție ‎înainte să se însoare cu Charles?
‎Adică Mary.
‎Scuze, Charles,
‎înainte ca ea să se mărite…
‎Scuze, înainte ca lui, bineînțeles,
‎să-i vină mintea la cap ‎și să se căsătorească cu Mary.
‎Vrei să înțelegem
‎că cumnatul tău te-a preferat ‎pe tine odată, nu pe sora ta?
‎- E adevărat, da. ‎- Așa e.
‎Așa este. E în regulă.
‎Wentworth nu e foarte galant cu tine.
‎A zis că ești atât de schimbată, ‎încât abia te-a recunoscut.
‎Nu-ți face griji, te-am apărat.
‎I-am zis că ai avut ‎un ochi infectat o săptămână
‎și te-am poreclit Barbă Neagră.
‎Mă rog, nu prea te-am apărat, ‎am zis și eu ceva.
‎Da, mai degrabă asta.
‎Mai vrem, Anne, te rog. Cântă pentru noi!
‎Ce distant a fost aseară!
‎Aș prefera ostilitatea pe față.
‎Politețea lui rece și eleganța ceremonială ‎sunt mai rele decât orice.
‎„Scuză-mă, dră Elliot,
‎acesta e scaunul dumitale?”
‎Iubește-mă, netotule!
‎Iubește-mă sau omoară-mă acum! ‎Nu mai suport!
‎Lady Macbeth.
‎Actul trei, scena patru.
‎O să creadă.
‎Da, sigur.
‎Cum te simți azi-dimineață?
‎Încă amețită ‎după cât a învârtit-o Wentworth pe Louisa.
‎Sau cât a reușit cu melodiile tale triste.
‎„Für Elise” e o melodie grozavă de dans
‎pentru cei destul de sofisticați ‎pentru a încerca mișcări netradiționale.
‎Tu cum ai dansa pe Beethoven?
‎Singură în cameră, cu o sticlă de roșu.
‎Frederick o va cere pe Louisa.
‎Se vor căsători ‎și Louisa va fi fericită pentru totdeauna.
‎De ce trebuie să presupunem mereu ‎că femeile vor
‎doar să fie alese de un burlac?
‎Căci căsătoria este ‎cea mai mare binecuvântare a vieții.
‎Unde-ți sunt copiii?
‎De unde să știu?
‎Când ești tânăr, nimeni nu-ți spune ‎că viața merge mai departe.
‎Merge mai departe, ‎indiferent dacă ești de acord sau nu.
‎Și, în cele din urmă, te întrebi:
‎„Cum am ajuns aici?”
‎Acum o clipită, nu existau suflete ‎mai sincronizate decât mine și Wentworth.
‎Acum suntem străini.
‎Mai rău decât străini.
‎Suntem foști iubiți.
‎Mătușă Anne!
‎- Unde ești? ‎- Vino să ne jucăm!
‎Marie Antoinette, oamenii nu te vor.
‎Nu mai vor să aibă regină!
‎Cum îndrăznești să-mi vorbești astfel? ‎Sunteți supușii mei.
‎Regină rea!
‎Regină rea? Supuși răi!
‎- Stai, care sunt cuvintele? ‎- ‎Vive la révolution!
‎Vive la ‎revoluția!
‎Asta e coroana mea!
‎Cum îndrăzniți să-mi luați coroana?
‎M-ați prins!
‎- Ajunge! ‎- Regină rea!
‎Ai fost nesăbuită. Băiatul se putea răni.
‎Ai dreptate. Îmi pare rău. ‎Ne-a luat valul.
‎Spune-i lui Robespierre!
‎Frederick!
‎Mă străduiesc.
‎În legătură cu ce?
‎În legătură cu noi doi. ‎Nu vreau să fii furios.
‎Dar cum vrei să fiu?
‎Sunt prea amabilă, asta e problema.
‎Ofer toată atenția altora, ‎iar apoi sufăr din cauza asta.
‎Cât de departe e Coloseumul?
‎Ai dreptate.
‎Dar cum să-mi acord prioritate, ‎când toți îmi distrag atenția?
‎Un cappuccino, te rog!
‎Am ajuns să înțeleg
‎că trebuie să mă iubesc întâi pe mine, ‎apoi îi voi putea iubi pe cei din jur.
‎Asta e toată filosofia.
‎Cât costă porcușorul spinos din vitrină?
‎- Ce e în spatele meu? ‎- Rulou cu brânză?
‎Plecați undeva și-i faceți semne ‎surorii mele ca să păstreze secretul?
‎Mergem la plimbare, Mary.
‎- O plimbare lungă. ‎- Prin pădure.
‎- Tu detești natura. ‎- Și să te miști.
‎Data trecută te-am cărat acasă.
‎Și, dacă detest ceva, ‎nu vreau să particip?
‎Super…
‎Gângănii peste tot.
‎Anne, voiam să te întreb ceva,
‎dar mi-e jenă.
‎Ce e?
‎Știi când a venit ‎prima oară căpitanul Wentworth
‎și te-am încurajat să-l curtezi?
‎Da.
‎Asta a fost înainte să-l cunosc, firește.
‎Speram sincer că voi doi vă veți potrivi.
‎Nu că te-ar interesa.
‎- Așa pare? ‎- Abia te uiți la el.
‎- Iar acum îl vrei pentru tine? ‎- Le are pe toate.
‎Pari surprinsă.
‎Cred că sunt. Credeam că sunteți…
‎Nu știu ce simte el, ‎dar eu mă îndrăgostesc.
‎M-am gândit cum m-aș simți ‎dacă rolurile ar fi inversate.
‎Poate m-aș simți rănită, ‎poate chiar geloasă,
‎dar îți spun sincer că orice mâhnire ‎ar fi eclipsată cu totul
‎de bucuria de a te vedea fericită.
‎Te străduiești un pic prea mult.
‎Funcționează?
‎Nu înțeleg ‎de ce ai nevoie de permisiunea mea,
‎dacă abia mă uit la el.
‎Pentru că te uiți într-un mod anume.
‎Știu ce văd, nu așa se privesc ‎doi oameni care abia s-au cunoscut.
‎Ce vezi tu aparține trecutului.
‎Cred că acest om ar putea fi viitorul meu.
‎Iar o fregată e mai mare ‎decât o goeletă, nu?
‎- Cineva a studiat. ‎- Foarte bine.
‎O goeletă are echipaj de 130 de oameni, ‎dar o fregată are între 140 și 200.
‎În funcție de clasă, a cincea sau a șasea.
‎„Iar luna mai, cu întregul ei alai ‎de frumuseți vernale…”
‎Ajunge cu poezia! ‎Știi că detest metaforele.
‎Scuze, Mary, am uitat.
‎Am mintea ca un ciur.
‎Ceea ce e o comparație, nu o metaforă.
‎Bine. Mintea mea e un ciur.
‎Orice ar fi mintea ta, ‎nu mai vorbi cu tâlc! Nu suport!
‎Putem trece pe la Harry Hayter.
‎Poate că mă va cere de soție,
‎nu că am intenționat să ajungem aici.
‎Sub nicio formă! Nu intru în casa Hayter.
‎- Sigur o să iau o boală. ‎- Nu fi ridicolă!
‎E ridicol să-mi pese de sănătatea mea?
‎Se știe că gospodăriile cu mai puțin ‎de cinci servitori sunt insalubre.
‎Nu ne judeca după cunoștințele sărmane! ‎E neplăcut să ai asemenea legături.
‎Nu ești de acord ‎să se însoare cu cumnata ta
‎fiindcă nu e destul de bogat?
‎Știu, e groaznic, nu-i așa?
‎Mergem?
‎E vorba de mândria numelui Elliot. ‎Mi se pare detestabil.
‎Dacă te-ai lua după sir Walter, ‎baronul e al doilea după rege.
‎Domnul știe cum o fi ieșit ‎draga de Anne așa de diferită.
‎Era mai bine dacă Charles se însura ‎cu ea. Nu crezi?
‎Nu te lăsa amăgită!
‎Ce vrei să spui?
‎Anne e la fel de mândră ca restul. ‎Dar sub o altă formă.
‎Nu înțeleg.
‎Data viitoare ‎când o vei vedea retrăgându-se
‎la marginea unei situații sociale,
‎gândește-te dacă nu cumva face asta ‎ca să-i judece mai bine pe toți!
‎Cât mai aspru.
‎Anne Elliot e bunătate curată.
‎N-o cunoști ca mine.
‎Tu ești bunătate curată, Louisa,
‎și din acest motiv ‎mereu vezi binele în ceilalți.
‎Dovada clară a unei minți slabe
‎e că permite să-i fie schimbate ‎cele mai profunde convingeri.
‎Ce convingeri profunde?
‎Nu accept să vorbești de rău despre Anne. ‎Îmi e prea dragă.
‎Nu știu ce-a fost între voi și nu întreb.
‎Chiar văd ce e mai bun în ea ‎și te implor să cauți și tu.
‎Te rog să mă ierți. Am fost prea dur.
‎Mulțumesc că mi-ai spus.
‎Dacă te iert, ‎mă înveți să folosesc un sextant?
‎- Atât de degrabă? ‎- Sunt liberă diseară.
‎Ne plimbăm puțin?
‎Nimic nu e mai rău ‎decât să crezi că ești la pământ,
‎apoi să realizezi cât mai ai de căzut.
‎După cum spuneam.
‎Ce bine că vă văd!
‎- E rănită. ‎- Să o întreb?
‎Anne, te putem conduce acasă?
‎- Mulțumesc, dar sunt bine. ‎- Anne, te-ai rănit la picior.
‎Nu ocolim nici zece minute. Te rog.
‎Sunteți foarte amabili. ‎Vreau să profit de aerul curat.
‎Mereu ești atât de mândră?
‎Te rog, nu îngreuna situația!
‎James!
‎Vino încoace!
‎Vreau să te rog ceva. ‎Crezi că mă poți ajuta?
‎Vreau să mă îmbrățișezi atât de tare, ‎încât să nu-mi mai simt corpul.
‎Crezi că poți face asta?
‎James, e ora ceaiului.
‎Anne!
‎Anne, mergem la Lyme. Mâine.
‎S-a hotărât. Vom petrece noaptea la mare.
‎La Lyme? De ce?
‎Căpitanul Wentworth vrea ‎să-i cunoaștem prietenii din marină.
‎- Nu sunt pregătită pentru o călătorie. ‎- Poftim?
‎Anne, mâine mergem la Lyme.
‎Vreau 24 de ore departe de micii monștri.
‎Nu, stai!
‎Mary, nu sunt…
‎Nu! Mereu îmi strici distracția.
‎Vreau o vacanță
‎și te vreau acolo ca să am cu cine vorbi ‎când ceilalți nu se mai simt obligați.
‎Surprinzător de conștientă.
‎Căpitane, Anne Elliot.
‎Anne Elliot.
‎Căpitanul Harville.
‎Îmi pare bine de cunoștință.
‎Vă rog să mă scuzați.
‎Am auzit că îți place poezia. ‎Sau e doar un zvon?
‎Știi prea multe despre mine ‎ca să mă simt bine, căpitane.
‎Iartă-mă, pun la cale un complot.
‎- Îl vezi pe prietenul meu? ‎- Da.
‎Căpitanul Benwick.
‎Și el are bun-gust la literatură.
‎Dar este cuprins de o tristețe profundă.
‎Mă întreb dacă ai putea vorbi puțin cu el.
‎Pot construi o casă din lemn de epavă, ‎dar nu mă întreba ceva despre greci!
‎Care e sursa tristeții lui?
‎S-a întors din Troia ‎și și-a găsit soția cu altul?
‎Scuze, o glumă cu Agamemnon.
‎A fost logodit cu sora mea, Fanny.
‎Și erau foarte îndrăgostiți.
‎Iar ea a murit în timp ce el era pe mare, ‎chiar înainte să se căsătorească.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Se spune că universul are mereu un plan.
‎- Așadar, vei vorbi cu el? ‎- Mi-ar face plăcere.
‎Deși nu sunt sigură ‎că sunt mesagerul potrivit al universului.
‎Crede-mă, nu greșește niciodată.
‎Omului îi este scris ‎tot ce îi este hărăzit.
‎Promit.
‎Și aș vrea să-l convingi pe Wentworth ‎că nu mai poate ignora marina prea mult.
‎Nu-mi place să văd talent irosit.
‎- De-aș avea influență… ‎- Diseară la cină?
‎- Tu-l îmbeți, eu îl duc la bord. ‎- Ar trebui s-o rogi pe Louisa.
‎Dar te rog pe tine.
‎Mergem?
‎Nu te tentează o baie, nu?
‎Mulțumesc. Promiți?
‎Haide, Mary!
‎Wentworth, desigur, a refuzat ‎să recunoască că greșise coordonatele.
‎Căpitanul Wentworth e foarte încăpățânat.
‎Zău că da! ‎Ar putea ajunge amiral într-o zi,
‎servind cu cinste coroana ‎și tot ce prețuiește,
‎dar preferă ‎să se bășească aiurea pe uscat.
‎Lasă omul să se bășească unde vrea!
‎Aș vrea să am o familie într-o zi.
‎După cum știți, soția de marinar ‎plătește pentru calea aleasă de el.
‎E un preț mic.
‎Grija neîntreruptă. ‎N-aș vrea să fac asta nimănui.
‎E ridicol.
‎Nicio viață nu e fără griji.
‎Harville are dreptate.
‎Anne.
‎Viitoarea ta soție va fi capabilă ‎să-și gestioneze propriile sentimente.
‎Nu o trata de sus, hotărând pentru ea ‎ce griji poate sau nu poate îndura.
‎Cine știe?
‎Poate chiar își va crea ‎propriile aventuri acasă.
‎- Cine mai vrea vin? ‎- Da!
‎- Da? Bine. ‎- Da!
‎Lord Byron.
‎„Era lumina nestinsă a vieții mele.”
‎„Însă s-a stins. ‎Ce raze-mi vor sparge bezna?”
‎Da, mi-a prins bine ‎în unele nopți când îmi plângeam de milă.
‎Mereu mi-am zis că tragedia poeziei
‎este că rareori e savurată în siguranță
‎de cei capabili să o savureze cu adevărat.
‎Doar cine a pierdut pe cineva
‎îl poate aprecia pe Byron.
‎Dar ar trebui să-l savureze cu cumpătare.
‎Altfel, se va adânci ‎și mai mult în suferință.
‎Și ce-ar trebui să facă?
‎Sinceră să fiu, ‎încerc să aflu asta de opt ani.
‎Îți pot spune ‎doar ce trebuie să-mi repet zilnic.
‎Ești tânăr. ‎Nu știi ce-ți rezervă viitorul.
‎Te vei aduna și vei fi fericit din nou.
‎- Poate ai dreptate. ‎- Chiar am.
‎Mulțumesc.
‎Spun doar că clasele inferioare ‎sunt taxate disproporționat.
‎De ce nu se folosește ceva mai echitabil?
‎- Cine e? ‎- Mă scuzați.
‎Cred că vă stau în cale.
‎Probabil ați putea corecta asta.
‎Probabil.
‎Bună!
‎Pot să te ajut cu ceva?
‎Ținând cont de ce am nevoie, ‎probabil că nu.
‎Bună!
‎Îmi cer scuze pentru azi-dimineață.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Domnul nepoliticos peste care am dat.
‎Nu sunt fratele tău. ‎N-ai nevoie de protecția mea.
‎Și n-ai avut niciodată probleme ‎să-ți spui părerea.
‎Nu e nevoie de scuze.
‎Ai fost bine intenționat.
‎Ascultă, n-am apucat să vorbim.
‎De-a lungul anilor, am trăit ‎cu o mie de variante diferite ale tale.
‎Unele de criticat.
‎Unele de prețuit.
‎Asemenea.
‎Nu știam dacă te voi mai vedea vreodată.
‎Sau dacă știai cât de mult îmi pasă.
‎Cred că am știut mereu.
‎Nu e nimeni care să-ți semene.
‎Și mi-e limpede că te vreau în viața mea, ‎indiferent de formă.
‎Îngropăm trecutul și…
‎Presupun că încerc să spun că…
‎Eu…
‎Aș vrea să fim prieteni.
‎La asta mă gândeam și eu.
‎Am văzut atât de clar azi-dimineață ‎închisoarea creată de resentimentele mele.
‎Sper să găsești iubirea ‎oriunde o vei căuta.
‎Îți mulțumesc
‎din suflet pentru prietenia ta.
‎Mulțumesc.
‎Ei bine…
‎Excelent!
‎Bună discuție!
‎Sper să te gândești să ajungi amiral.
‎Toată lumea zice că ești genial.
‎Sunt sigură că te subestimează.
‎Ei nu știu cine sunt ‎sau ce m-ar face fericit.
‎Eu știu.
‎Te cunosc.
‎Și știu că vrei ‎o viață plină de importanță.
‎Și știu că ai fi genial.
‎- Vrei să știi un secret? ‎- Oricând.
‎În cele mai grele momente ale mele ‎pe mare,
‎când mă simțeam complet pierdut, derutat
‎și nelalocul meu,
‎mă întrebam:
‎„Ce ar face Anne aici?”
‎Așa știam cum să procedez.
‎Mă prefăceam că eram tu.
‎- Minți. ‎- Ba nu!
‎Ești cea mai bună în caz de urgență.
‎Prevezi nevoile altora.
‎Directă și concentrată, calmă și atentă.
‎Cu prea multă inteligență ‎ca să-ți fie bine.
‎Ești o persoană de excepție.
‎Mă înfurie faptul ‎că nu ai dreptul la viață publică.
‎Ai fi un mare amiral.
‎Mulțumesc.
‎Nu ieși în larg! Sunt curenți și altele.
‎Scuze. Iar am vrut să te protejez.
‎Pe loc repaus.
‎Acum suntem mai rău decât foști iubiți.
‎Suntem prieteni.
‎Acum tu îmi stai în cale.
‎- Scuză-mă. ‎- Înainte să pleci…
‎Permite-mi să mă prezint cum se cuvine!
‎Sau garda ta așteaptă după colț ‎ca să mă gonească iar?
‎E prietenul meu
‎și cred ‎că ți-a interpretat eronat intențiile.
‎Intențiile mele ‎au fost interpretate precis.
‎Am intenționat să mă observi.
‎Domnișoară?
‎Domnișoară.
‎E simplu. Îmi place.
‎Ne mai vedem?
‎Trebuie să lăsăm asta în mâna sorții.
‎Asta înseamnă că încă nu m-am hotărât.
‎Ce e?
‎Ce e, Anne?
‎Bărbatul cu care ne-am întâlnit ieri.
‎Scuză-mă, știi cum îl cheamă ‎pe domnul care tocmai a plecat?
‎E dl William Walter Elliot, ‎în drum spre Bath.
‎Pleacă chiar când ajung eu la fereastră!
‎- Un văr? ‎- Nu orice văr.
‎E moștenitorul tatei. ‎Trebuie să-i scriem numaidecât.
‎N-ar fi o veste bine primită, știi asta.
‎Va fi furios.
‎- Ce s-a întâmplat între ei? ‎- Tata și dl Elliot nu-și vorbesc.
‎- Îmi plac bârfele de familie. ‎- Spune-ne!
‎Dl Elliot va moșteni titlul și moșia.
‎Tata voia să-l însoare cu Elizabeth ‎ca să păstreze titlul în familie.
‎Dar el a refuzat-o.
‎S-a însurat cu o americancă ‎pe care n-o cunoștea nimeni.
‎Tata a aruncat un platou de perete ‎când a auzit.
‎- Dl Elliot nu era în doliu? ‎- Soția lui e moartă.
‎Sigur îl urâți pentru rușinea ‎pe care a provocat-o familiei.
‎Până acum e cea mai mare calitate a lui.
‎E norocos că a întâlnit-o pe Louisa.
‎Ți-a spus ceva despre ce simte?
‎Nu, dar ea mi-a spus.
‎E cam abrupt. Ai grijă!
‎Mulțumesc.
‎Ai grijă!
‎Prinde-mă, căpitane!
‎Dumnezeule!
‎Asta a fost încălzirea. Încă o dată.
‎Nu, ajunge. Gata!
‎Eu sar, deci ori mă prinzi, ori nu.
‎- Louisa! ‎- Nu!
‎Nu o mișca! Louisa?
‎Mă auzi? Ne trebuie un medic.
‎Mă duc eu.
‎Cineva care știe orașul. ‎Benwick, adu un doctor!
‎- Repede! ‎- Louisa!
‎- Anne, spune-mi ce pot să fac! ‎- Ai răbdare!
‎Încă respiră. E în regulă, respiră.
‎Are o contuzie serioasă.
‎Dar am vindecat răni mai grave.
‎Avem motive să sperăm.
‎- Lăsați-o să se odihnească! ‎- Da.
‎- Poate rămâne aici? ‎- Sigur că da.
‎Ați fost prea amabili, ‎nu vă mai putem deranja.
‎Va rămâne cât va fi nevoie, ‎iar cine poate dormi pe podea
‎poate rămâne cu ea.
‎Anne ar trebui să rămână ‎ca să vă ajute, dnă Harville.
‎Nimeni nu e mai capabil ca Anne.
‎- Vei rămâne, nu? ‎- Desigur.
‎Nu suport să plec până nu se trezește.
‎- Voi da de veste familiei Musgrove. ‎- Mulțumesc.
‎Le poți însoți pe Mary și pe Henrietta?
‎Să mă însoțească?
‎Copiii, Mary.
‎Nu-i putem lăsa cu părinții mei. ‎Aproape au incendiat casa data trecută.
‎Anne de ce rămâne?
‎- Ea nu înseamnă nimic pentru Louisa. ‎- Mary!
‎Am înțeles
‎că ai alergii la casele ‎cu mai puțin de cinci servitori.
‎Nu-ți faci griji că vei lua o boală?
‎Nu plec. Drum bun, Anne!
‎Nu e vina ta. I-ai spus să nu sară.
‎Cu cuvintele, da.
‎- Dar, în alte feluri… ‎- Cum ar fi?
‎Am făcut-o să creadă ‎că sunt o persoană pregătită să o prindă.
‎Cum ai făcut asta?
‎Știam că era îndrăgostită.
‎Dar n-am făcut nimic să o descurajez.
‎E clar că așa s-a ajuns la asta.
‎Dacă nu s-ar fi întâmplat asta,
‎cine știe care ar fi fost viața noastră?
‎Acum sunt responsabil pentru ea.
‎Cum le spun părinților ei?
‎Cu calm.
‎Fii direct!
‎Oferă-te să îi ajuți oricum îți cer!
‎Succes!
‎Tu ce vei face acum?
‎Trebuie să merg la Bath.
‎Mulțumesc.
‎Pentru tot.
‎Cum se face
‎că viața poate rămâne statică,
‎rezistând cu încăpățânare ‎la orice schimbare ani de zile, iar apoi…
‎fără avertisment, ‎să fie inundată de atâta noutate
‎în decurs de câteva săptămâni?
‎E imposibil să-ți mai amintești ‎viața dinaintea furtunii.
‎Biata fată! Cum sunt părinții ei?
‎Șocați, dar încearcă ‎să-și păstreze speranța.
‎Ce altceva pot face?
‎Ia să vedem… Unde sunt?
‎Unde sunt oare?
‎E în regulă, nu ne trebuie.
‎Voiam să fie perfect pentru tine.
‎Termină! Mă bucur că sunt aici cu tine.
‎Nu! Nu e picnic fără pricomigdale.
‎Henry ar fi făcut o criză ‎dacă ar fi uitat să pună desertul.
‎Norocul tău că mie nu-mi pasă!
‎- Da. ‎- Și nu sunt Henry.
‎Nu.
‎Nimeni nu e.
‎Te gândești vreodată să fii cu altcineva?
‎S-au oferit mai mulți.
‎Știi compania cui îmi place?
‎A mea.
‎Nu degeaba bărbații văduvi mor devreme, ‎iar femeile nemăritate, târziu.
‎Suntem o companie grozavă.
‎Dar ție nu-ți lipsește niciodată compania?
‎De ce crezi că fac ‎atâtea excursii în Europa?
‎Dră Russell!
‎Sper că n-am mâncat prea mult. ‎Diseară va fi un festin.
‎- Vom cina cu celebrul domn Elliot. ‎- De ce a apelat la tata acum?
‎Bineînțeles, Elizabeth presupune ‎că ea l-a motivat
‎cu toate farmecele ei.
‎Dl Elliot n-are nimic de câștigat ‎de la tata.
‎E mai bogat ca el ‎și îi va moșteni titlul oricum.
‎- Sigur urmărește ceva. ‎- De ce ești așa de bănuitoare?
‎Cineva atât de atrăgător ‎sigur urmărește ceva.
‎- Ce-mi ascunzi? ‎- L-am văzut pe dl Elliot.
‎Și e atrăgător.
‎Foarte atrăgător.
‎L-ai cunoscut?
‎În Lyme, deși niciunul dintre noi nu știa ‎cine e celălalt.
‎- Simt că se coace o idilă? ‎- Asta nu se va întâmpla.
‎- Pentru că? ‎- Pentru că e bărbat de nota zece.
‎N-am încredere în ei.
‎Aici e.
‎Așa vom face economii?
‎E un început.
‎Nu mă sili!
‎Courage, ma chérie.
‎Ne vedem diseară.
‎- Anne! Mă bucur să te văd. ‎- Ce vrei să spui cu asta?
‎Dl Elliot e pe drum ‎și vreau să vadă cum arăt lângă tine.
‎- Ce bine e acasă! ‎- Gândește-te!
‎Are o slăbiciune pentru mine de zece ani.
‎Bietul om, cât o fi suferit!
‎A suferit în căsnicia ‎pe care și-a asigurat-o fugind de tine.
‎Nu e o nebunie? O fi crezut ‎că nu eram de nasul lui.
‎Nu-mi pot imagina alt motiv.
‎Nu știu niciodată dacă mă insulți,
‎dar îmi pasă atât de puțin de părerea ta, ‎încât nu contează.
‎Anne, asta porți? ‎Dl Elliot va ajunge curând.
‎Mă mir că l-ai iertat ‎după câtă suferință ți-a provocat.
‎Suferință?
‎Au fost numeroase insulte.
‎Neagă că le-a făcut.
‎- Tată, ți le-a spus în față. ‎- A negat cu tărie.
‎El e!
‎Du-te și deschide, Anne! Nu te cocoșa!
‎Repejor!
‎Doamne!
‎Mulțumesc.
‎Se pare că soarta joacă pentru echipa mea.
‎Sunt verișoara ta, Anne.
‎Verișoară? Interesant.
‎E o treaptă mai sus de „străin trecător”, ‎dar mai jos de „draga mea”.
‎Sunt dispus să lucrez pentru titluri.
‎Ce noroc pe mine! ‎Flirtează și muncește pe brânci.
‎Nu uita de avere!
‎Noroc că ne amintești.
‎- Ce naiba se întâmplă? ‎- Nu-ți face griji, se antrenează cu mine.
‎Mergem?
‎Înțeleg că mi-ai vizitat sora des.
‎E încântată de atenția oferită.
‎Mă bucur să aud ‎că sora ta e capabilă să se încânte.
‎Dar dragostea era ultimul lucru ‎din mintea mea, până azi.
‎Ei bine, dacă nu ai venit ‎pentru a face curte, atunci…
‎Dra Clay, desigur.
‎Dra Clay?
‎Acum o lună, am primit veste ‎că unchiul meu a apărut în Bath
‎în compania unei femei cu origini comune.
‎Mulți au crezut că ea îl curta. ‎O asemenea căsnicie ar fi scandaloasă.
‎Te preocupă reputația tatălui meu?
‎Nu, deloc.
‎Îmi fac griji că va avea un fiu, ‎iar acel fiu îmi va lua titlul
‎și întregul domeniu.
‎Plănuiesc să opresc asta ‎prin orice mijloace necesare.
‎Ți-am zis ‎că sunt dispus să lucrez pentru titluri.
‎Trebuie să spun ‎că mă impresionează sinceritatea ta.
‎Înviorătoare, nu-i așa?
‎Mă bucur să te revăd.
‎Am auzit de accidentul vostru teribil ‎după ce am plecat din Lyme.
‎Cum se simte?
‎E încă la pat, dar se recuperează.
‎Am primit vești de dimineață.
‎Mulțumesc de întrebare.
‎- Cred că ai suferit groaznic. ‎- Am suferit cel mai puțin.
‎Ai un suflet blând. ‎Îți pasă mult de cei din jur.
‎A fost un chin. ‎Regret că a trebuit să treci prin asta.
‎Mulțumesc.
‎A fost foarte bine, dragă.
‎- Du-te! Ai binecuvântarea mea. ‎- N-aș face nimic fără ea.
‎- Bravo!
‎Bravo! Ai cântat încântător.
‎Vrea să mă dezarmeze cu sinceritatea lui.
‎Nu funcționează.
‎Încă.
‎Nu va funcționa.
‎Nu-i așa?
‎- Ce e? ‎- Bucurie.
‎Iertați-mă, dar m-a cuprins bucuria.
‎Bogata văduvă vicontesa Dalrymple ‎și fiica ei,
‎onorabila domnișoară Carteret,
‎se află la Bath.
‎Repeți chestiile astea?
‎Dragii noștri veri!
‎Veri? Ador verii!
‎Vărul e un termen care se aplică ‎celor din același arbore genealogic,
‎nu din pădurea genealogică a familiei.
‎Familia Dalrymple nici nu știe că existăm.
‎Cu ajutorul unor scheme ajutătoare,
‎pariez că putem explica legăturile ‎în cel mult trei sferturi de oră.
‎- De ce?
‎E vorba de nobilime. ‎Toți vor să fie văzuți în compania lor.
‎Dar care e avantajul?
‎Anne, nu face pe proasta!
‎Repede! Scoateți cele mai bune rochii!
‎Urmează să atingem… măreția.
‎Uneori, visez
‎că o caracatiță uriașă îmi suge fața ‎și, încercând să mă eliberez,
‎realizez că mâinile mele sunt tentacule
‎și n-o pot împinge.
‎Apoi realizez, desigur, că eu sunt…
‎caracatița și tocmai eu…
‎îmi sug propria…
‎față.
‎Ca în viață.
‎Adesea, cei pe care îi percepem ‎drept adversari
‎sunt variante ale noastre.
‎Bine spus, dle Elliot.
‎Poate data viitoare ‎când vei întâlni o caracatiță, dră Elliot,
‎ar trebui s-o îmbrățișezi, ‎în loc s-o respingi.
‎Înfășoară-ți tentaculele în jurul ei
‎și lasă-te luată!
‎În visele tale, dle Elliot.
‎Și în ale mele.
‎A fost din cauză că am mâncat brânză
‎prea aproape de ora somnului.
‎A fost minunat.
‎Știam că așa va fi.
‎Farmecele tale sunt irezistibile, ‎sir Walter, până și nobilimii.
‎Rudele tale nobiliare te dezamăgesc.
‎Acea femeie oribilă ‎nu se poate căsători cu tatăl tău.
‎Spune-mi ceva!
‎Preferi s-o împiedici ‎pe dna Clay să-i ia de braț pe tata
‎în loc să vorbești cu mine?
‎Draga mea caracatiță, ‎nici nu încape discuție.
‎Știi…
‎începi să-mi fii simpatic.
‎Acum eu sunt bănuitor.
‎Sunt fascinante, nu?
‎Trebuie să fie toți interesanți?
‎Nicidecum. Sunt liberi să fie ‎cât de plicticoși vor,
‎doar să nu-mi ceară să stau cu ei.
‎Iar el?
‎Mi-a oferit mai multă eliberare ‎decât mă așteptam.
‎Te-a elogiat aseară. ‎Cred că există ceva atașament.
‎Dl Elliot se poate atașa de un cartof, ‎dacă asta îi folosește.
‎Deși Elizabeth ar fi mulțumită ‎trăind acasă pentru totdeauna,
‎pe tine acea viață te-ar omorî cu zile.
‎Spun doar că sper ‎să-l accepți pe dl Elliot
‎dacă îți va face o ofertă.
‎Te bazezi pe cunoștințele tale despre el?
‎Poate că nu știu multe despre el, ‎dar știu despre tine.
‎Nu doar că e bogat și manierat,
‎dar cred că te interesează.
‎Altfel nici nu ți-aș fi recomandat.
‎Recunosc, e ceva acolo.
‎Dar îți cer să ai încredere ‎că pot să iau propriile decizii.
‎Trebuie să mă bazez ‎pe instrucțiunile inimii mele.
‎Am încercat odată altceva ‎și nu mă voi ierta niciodată.
‎Adică nu mă vei ierta pe mine.
‎M-am gândit că, în circumstanțele astea…
‎Ce circumstanțe?
‎Logodna, desigur. Wentworth și Louisa.
‎Credeam că știi.
‎Toată lumea vorbește ‎despre Louisa și căpitanul ei.
‎Draga mea…
‎Ce pot să fac?
‎Aș vrea să fiu singură.
‎Sunt aici dacă ai nevoie de mine.
‎Mereu mi-am imaginat
‎că voi înfrunta acest moment
‎cu grație.
‎Și că m-aș uimi ‎pe mine însămi și pe ceilalți
‎cu demnitatea mea tăcută.
‎Cu dârzenia mea.
‎Vor fi ridicate statui în cinstea mea.
‎„În amintirea lui Anne Elliot,
‎care a suferit pierderi colosale,
‎dar și-a păstrat cumpătul ‎într-o manieră impresionantă.”
‎Anne!
‎Ai ajuns.
‎Da, așa se pare.
‎Ești singură?
‎Așteptam un prieten.
‎Înțeleg.
‎Ne-a prins ploaia. ‎S-a dus să ia o trăsură.
‎E chiar șarmant.
‎- Mă bucur să aud asta. ‎- Mă face să râd.
‎E plăcut să râzi.
‎Înțeleg că încă n-ai auzit de logodnă.
‎Scuze, e greu cu caii în ploaie.
‎- Permite-mi să vă prezint… ‎- Ne știm.
‎Așa e.
‎El e căpitanul Wentworth.
‎Da, bunul tău prieten, ‎căpitanul Wentworth.
‎Mă bucur că am ocazia să-mi cer scuze ‎pentru purtarea mea în Lyme.
‎Scuza mea e că fusesem năucit de această…
‎uluitoare creatură.
‎Te rog să nu-mi spui creatură!
‎Această uluitoare…
‎Femeie?
‎- Ce are creatura? ‎- Vorbim mai târziu.
‎Ce durează atât?
‎Venim imediat.
‎E un concert mâine. Vrei să ni te alături?
‎- N-aș vrea să deranjez. ‎- Ce anume?
‎Așadar, vei veni. Excelent!
‎Distracție în patru: ‎tu, ea, belcanto și eu.
‎E un tip original, nu?
‎Chiar unic.
‎Mă bucur să te văd fericită.
‎Mulțumesc.
‎Sper că și tu ești fericit.
‎Anne, ar trebui să mergem.
‎Pe mâine!
‎- Anne! Grăbește-te! ‎- Urcă!
‎Bună seara!
‎Mergem?
‎Ce face Louisa?
‎S-a înzdrăvenit.
‎Dar e încă în convalescență.
‎Va fi nevoie de timp și dragoste ‎ca să-și revină.
‎Bine.
‎Cât mai stai în Bath, ‎sper să ne mai vedem.
‎Nu știu cât timp voi mai rămâne.
‎Trebuie să iau o decizie dificilă. ‎Mi s-a oferit o poziție pe o navă.
‎Ar trebui să plec spre Malta sâmbătă, ‎nu mai am mult timp să mă hotărăsc.
‎Sună palpitant.
‎Într-adevăr.
‎Îmi place munca mea ‎și servesc cu plăcere, dar…
‎Îmi cer scuze că vă întrerup, ‎dar trebuie s-o răpesc pe Anne un moment.
‎Vorbește bine și italiană, poți crede?
‎- Ne trebuie traducerea programului. ‎- O clipă.
‎Anne, vrem să vorbești italiană ‎pentru verii noștri.
‎Sper să poți ajunge la nuntă.
‎Anne ar fi distrusă dacă nu ai veni.
‎Știu cât prețuiește prietenia voastră.
‎Frederick!
‎Speram să putem continua discuția.
‎Nu cred că va mai fi o altă ocazie.
‎Tocmai m-am hotărât. Plec pe mare. ‎Am multe de aranjat înainte de sâmbătă.
‎Îmi cer scuze, iar vă întrerup.
‎Ba nu. Mă tem că eu vă întrerup.
‎Mergeți la al doilea act!
‎Așa vom face.
‎- Nu voiam să te supăr… ‎- Vreau să mă lași să vorbesc.
‎Tu m-ai întrerupt. ‎Lasă-mă să vorbesc eu mai întâi!
‎Sentimentele veritabile ‎sunt o noutate pentru mine.
‎Încerc să învăț de la tine și pentru tine.
‎Ești prea bună pentru mine ‎și sunt îngrozit.
‎Dar îmi doresc să te fac soția mea.
‎Nimic nu m-ar face mai fericit.
‎Soția ta?
‎Da. Nu e nevoie să răspunzi acum.
‎Dar, te rog, gândește-te!
‎Căpitanul avea dreptate.
‎Stimabilul domn chiar e unic.
‎Charles, grăbește-te!
‎Drumul mi-a provocat cârcei. ‎Masează-mi piciorul!
‎Mary, ce faci aici?
‎Am venit să te iau, desigur.
‎Vino la han cu mine și Charles ‎ca să mă asculți vorbind.
‎Am venit în vizită.
‎De la accidentul Louisei, ‎viața pare foarte fragilă și trecătoare.
‎Am ajuns să înțeleg ‎că e important să stai departe de copii.
‎Și e nedrept ‎că tu și Elizabeth socializați
‎cu dl Elliot și cu verii noștri,
‎iar eu nici n-am fost prezentată,
‎chiar dacă sunt cea mai realizată artistă ‎de decupaje dintre noi trei.
‎Anne, ai auzit?
‎Louisa se mărită cu un marinar,
‎iar Henrietta cu acel vicar de nimic, ‎Henry Hayter.
‎Mary, nu uita de listă!
‎Da, așa e.
‎Doctorul meu crede că mi-ar prinde bine ‎dacă aș afișa recunoștință.
‎Când se întâmplă ceva groaznic, ‎trebuie să mă gândesc la ce mă bucură.
‎Cum ar fi faptul că surorile mele ‎sunt îndrăgostite și se mărită?
‎Nu, nu mă ajută.
‎Eu mă bucur pentru amândouă.
‎Și vă voi vizita mai târziu.
‎Unde pleci?
‎Am planuri.
‎Ce planuri?
‎La etaj? Nu ai nici planuri, nici prieteni ‎și toate cunoștințele tale sunt aici.
‎Nu-mi place să-i dau dreptate soției,
‎dar am primit instrucțiuni ‎să nu mă întorc fără tine.
‎Va fi reuniunea Lyme.
‎Căpitanul Harville era încântat ‎de perspectiva revederii tale.
‎S-a dus după Wentworth. ‎Ce păcat că ai alte planuri!
‎HANUL CERBUL ALB
‎Anne.
‎Mi-a fost dor de tine.
‎Trebuie să-l cinstim pe Wentworth ‎înainte de îmbarcare.
‎Absolut. Câteva pahare, un joc de cărți.
‎Deși înțeleg că Anne are alte planuri.
‎Nu știu să joc cărți.
‎Joacă mai prost ca oricine.
‎Asta a fost odată. Timpul schimbă multe.
‎Nu m-am schimbat atât de mult.
‎Scuze, dar nu voi avea liniște
‎până când scrisoarea nu e livrată ‎amiralului Croft.
‎Ai fost foarte înșelător în ultimele luni.
‎Sigur că da.
‎Am terminat?
‎Presupun că da.
‎Termin imediat.
‎Pari mohorât, căpitane Harville.
‎De fapt, ar trebui să fiu fericit.
‎Căpitanul Benwick a regăsit dragostea.
‎E minunat. Ar trebui să te bucuri.
‎Erai hotărât să-i curmi suferința.
‎Însă n-am prevăzut cum mă va afecta asta.
‎E de parcă suferința lui ‎o ținea în viață pe sora mea.
‎Biata Fanny! ‎Ea nu l-ar fi uitat atât de curând.
‎Asta e sigur.
‎Noi, femeile, nu vă uităm ‎la fel de repede pe cât ne uitați voi.
‎Femeile iubesc ‎mai presus de orice limite sănătoase.
‎Nu ne putem abține.
‎Nu mă voi aventura vorbind ‎de diferențele dintre bărbați și femei.
‎O fac eu.
‎Singurul privilegiu al sexului nostru ‎e că iubim mai mult timp.
‎Iubim până și când speranța dispare.
‎Iubim pentru că nu avem de ales.
‎Am isprăvit.
‎Mulțumesc.
‎Nu mă pot certa cu tine.
‎Cred că Fanny s-ar bucura ‎să-l vadă pe Benwick acum.
‎Fanny n-a fost niciodată geloasă.
‎M-am întrebat ‎dacă nu cumva spiritul surorii mele
‎a făcut-o pe Louisa să cadă,
‎știind cumva unde va ateriza.
‎Louisa?
‎Ți-am spus,
‎universul e perfect sincronizat.
‎Când ai avut prezența de spirit ‎să-l trimiți pe Benwick după medic,
‎nu bănuiai ce angrenaj ai pus în mișcare.
‎Căpitane, mă tem că nu înțeleg.
‎Mă refer la logodna Louisei ‎cu căpitanul Benwick.
‎O iubire care a crescut încet și sigur,
‎datorită grijii sale ‎din timpul convalescenței ei.
‎Despre ce credeai că vorbesc?
‎Nu știu.
‎O să mă asigur ‎că scrisoarea ajunge la amiralul Croft.
‎„Dragă Anne…
‎Nu mai pot asculta în liniște.
‎Anne, îmi săgetezi sufletul.
‎Nu îndrăzni să spui ‎că bărbatul uită mai devreme decât femeia,
‎că iubirea lui moare mai devreme.
‎Sunt jumătate agonie, jumătate speranță.
‎Știu că te vei căsători cu dl Elliot, ‎dar trebuie să-ți spun asta.
‎Pentru tine am venit la Bath.
‎Gândesc și plănuiesc doar pentru tine.
‎Dar, desigur, n-ai văzut asta. ‎Cum ai fi putut vedea?
‎Fiindcă iubirea ta n-a durat ‎atât de mult ca a mea.
‎Anne…
‎N-am iubit pe nimeni în afară de tine.
‎Și nu cred că voi mai iubi vreodată.”
‎Anne.
‎- Îți pot explica… ‎- Vă doresc să fiți fericiți.
‎„M-am gândit deseori cum să-ți spun asta.
‎Dar durerea iubirii neîmpărtășite ‎m-a făcut să tac.
‎Zi-mi că nu am venit prea târziu!”
‎Frederick!
‎„Iubirea mea pentru tine ‎n-a șovăit niciodată.”
‎Există multe tipuri de iubire.
‎Pentru unii, parteneriatul potrivit ‎poate fi o afacere profitabilă.
‎Pentru alții, tocmai legătura veritabilă ‎e o recompensă în sine.
‎Unde sunt?
‎E în regulă ‎să găsești dragostea așa cum vrei.
‎TURURI EUROPENE ELEGANTE ȘI DISCRETE
‎Oricât de neconvențională ar fi.
‎Nu permite nimănui să-ți spună ‎cum să-ți trăiești viața!
‎Sau pe cine să iubești.
‎Am învățat asta cu greu.
‎Înclină sextantul ‎până când soarele atinge orizontul!
‎Gata, e aliniat.
‎Acel unghi se numește înclinație. ‎Trebuie notată.
‎Apoi, folosind ecuații matematice ‎pentru a calcula înălțimea stâncii,
‎ne putem estima latitudinea.
‎Asta e tot?
‎Nu voi spune nimănui ‎cât de ușoară e navigația maritimă.
‎S-ar putea să păteze reputația marinei.
‎În numele coroanei, ‎îți mulțumim pentru discreție.
‎Mă gândeam că am putea face ‎o escală rapidă în Veneția,
‎înainte de Constantinopol.
‎Știi cât e de greu să întorci un vas?
‎Da.
‎Din experiență proprie.
‎FILM BAZAT PE ROMANUL ‎PERSUASIUNE ‎DE JANE AUSTEN
‎Subtitrarea: Marian Mangalagiu