Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
En gång gifte jag mig nästan.
Wentworth höll mitt hjärta.
Men han var en sjöman utan status eller förmögenhet,
och jag blev övertalad att lämna honom.
EFTER JANE AUSTENS ROMAN
Nu är jag ensam och mår hur bra som helst.
Jag dricker fina viner,
njuter av varma bad…
…och ligger med ansiktet i kudden.
Ja, jag mår hur bra som helst.
Vem behöver romantik när man har sin familj?
Min far.
Han har aldrig fattat misstycke för en blank yta.
Fåfänga är början och slutet på hans personlighet.
Och mitten.
"Sir Walter Elliot, född 1 mars 1760.
En betydande man berömd för sin utsökta käklinje."
Han är själv objektet för sin varmaste respekt och beundran.
Det finns bara två sätt att komma ifrån sin familj:
giftermål och döden.
Båda verkar osannolika inom en snar framtid.
"Gifte sig 15 juli 1784 med Jane."
Min mor.
-Jag saknar henne. -"Jane dog 1801.
Genom henne alstrade sir Walter tre barn."
Mina systrar.
"Elizabeth, en hyllad skönhet
och Somersets mest moderiktiga celebritet."
Elizabeth, den äldsta.
"Mary, gift med Charles Musgrove,
arvinge till det förträffliga godset Uppercross."
Mary, den yngsta.
"Och Anne, född 9 augusti 1787."
Och jag, mellanbarnet. Sprickan i hans spegel.
Synd att det inte fanns något fint att skriva om dig, Anne.
-Tack för att ni försökte. -Varsågod.
Jag ville skippa dig, men då skulle folk kanske tro att du var död.
-Inkasserare. -Pappa?
Det enda pappa älskar mer än sig själv är att spendera pengar.
Det är klart att de tog slut en dag.
-Pappa? -Pappa är pank, prinsessan.
Nu blir det allvar.
Så ja, sir Walter.
Många människor har skulder någon gång i livet.
Ta er samman. Ni har inget val.
Det är en sträng besparingsplan med viktiga nedskärningar understrukna.
Det här är min mors bästa väninna och en orädd sanningssägare.
Lady Russell såg det som sitt jobb att ge mig råd som mamma skulle ha gett.
De var alltid kloka och hjälpsamma.
Med ett betydande undantag.
Vissa människor har varken hem eller mat. Få lite perspektiv på saken.
Herr Shepherd,
om jag hade lust att få perspektiv genom att tänka på de fattiga
skulle jag fråga om din barberares priser.
Be mig inte att se saker på ett annat vis.
Se saker på mitt sätt och se till att de blir på ett annat vis.
Kan vi inte sluta skänka till välgörenhet?
Gör vi det?
Jane skulle skämmas.
Hon bad mig att skydda hennes döttrar från deras fars överdrivna överdrifter,
och jag misslyckades.
Er arrogans kommer att ruinera dem.
Far.
Ett sant gott rykte kommer från ärlighet, integritet, medmänsklighet
och att ta ansvar för andras välbefinnande.
Anne, vi talar om något viktigt. Försök att hänga med.
Ni skulle kunna skaffa ett mindre ställe på en billigare plats.
Bath är ljuvligt.
Källbaden där kommer att göra underverk för er hy.
Och Kellynch Hall?
Jag stötte nyligen på en officer i flottan
som skulle betala god hyra för ett hus som Kellynch.
Jag tänker inte ha en flottans man i mitt hus.
-De är fula. -Amiral Croft är mycket stilig.
Amiral? Vilken rätt har brittiska flottan
att ge personer av ringa börd orättfärdiga hederstitlar?
Bara Gud får utdela rang. Vad betyder en titel man måste förtjäna?
Vad betyder någonting man måste förtjäna?
Amiral Croft är en hederlig man.
Hans fru berättade om en bror som bodde här omkring för några år sedan.
Han var också officer i flottan.
Vad var det han hette? Wellington?
Weathers? Winslow?
Menar du Wentworth?
-Wentworth? Ja. -Anne, vännen.
Jag minns knappast vem ni talar om.
-Tror ni min hy skulle må bra i Bath? -Å ja.
Ja.
-Raring. Det var sju år sedan. -Åtta.
-Du kan inte fortfarande känna… -Jo, det gör jag.
Frederick Wentworth var den enda, förutom du och min mor,
som verkligen kunde se mig.
Han förstod mig.
Han älskade mig.
-Och av er tre var han den enda jag ville… -Byta visitkort med?
Bra sagt.
Du ljög när du sa att tiden skulle läka smärtan.
-Du är arg på mig. -Jag är arg på mig själv.
För att jag lät mig övertalas.
För att jag inte såg då det som är så tydligt nu.
Jag hade blivit mycket lyckligare om jag hade stannat med honom
än vad jag har varit utan honom.
Tyvärr är ett giftermål en transaktion för en kvinna.
Det handlar om vår grundtrygghet.
Jag kunde inte låta dig välja en man utan rang och förmögenhet.
-Bara han själv kunde tala för sig. -Det var det jag tyckte om.
Dessutom var han berättigat självsäker. Han är rik nu.
Han är kapten.
Varför har du inte hört av honom då?
För att…
Jag krossade hans hjärta.
Och han visste varför.
Jag trodde att jag skyddade dig, men jag hade fel.
Jag förstår det nu.
Förlåt mig.
Du kommer att hitta den rätte för dig.
En som älskar dig tillräckligt för att kämpa.
Dina starka känslor är beundransvärda, men du måste gå vidare någon gång.
Wentworth är tyvärr ett skepp som har seglat,
så jag säger det här med kärlek: Ge upp allt hopp.
Det är sant, han har inte skrivit.
Men det hade jag inte väntat mig.
Han har för stor självrespekt för att tigga.
Han stred inte för mig, eftersom min kärlek inte gavs fritt.
Han har nog lagt det hela bakom sig.
Jag, å andra sidan,
har behållit det plågsamt framför ögonen.
Lappen han skrev till mig i kyrkan.
Spellistan han gjorde åt mig.
KÄRLEKSSÅNGER
En lock av hans hår.
Och en av hans häst Samsons, men honom kände jag inte.
Den här koskällan.
Dess sorgliga, tomma klang är en sann reflektion av mitt vemod.
Åtta års vemod.
Han har rest vida kring.
Flottan älskar honom.
"Frederick Wentworth blir rik ombord på Laconia."
"Frederick Wentworth räddar en strandad val
medan åskådare gråter."
Men ändå inget giftermål förkunnat.
Inget alls som antyder att han sedan mig har haft någon kvinna.
Med andra ord…
Hoppet är evigt.
Eftersom vi ska flytta måste jag tänka ut min Bath-personlighet.
Jag tycker att Bath-Elizabeth ska vara mindre sofistikerad än London-Elizabeth,
men inte lika frisinnad som landet-Elizabeth.
Penelope, vad tycker du?
Ska ni åka med familjen Elliot norrut?
-Jag vill inte tränga mig på. -Det är ju det enda du vill.
Som tur är för dig, vill jag inte åka nånstans utan dig.
Fru Penelope Clay är änka men talar aldrig om det.
Han var ett lik när de träffades, så hon kanske inte märkte övergången.
Lady Russell är orolig att fru Clay har ett öga för min far,
men hon är nog inte hans typ.
Och kan ni tänka er att min far skulle gifta sig lägre?
Ni måste följa med, om er far klarar sig.
Herr Shepherd, klarar ni er utan Penelope?
Bra, fint, utmärkt, sir Walter.
Ni är verkligen allt för generös.
Vi lär behöva ert umgänge
för att stå ut med de många alldagliga ansiktena i Bath.
Sir Walter, alla är inte skapta stiliga.
Ni kommer att se dubbelt så vacker ut bland dem.
Den som är en femma i London är en tia i Bath.
Tänk er.
Ni och Elizabeth kommer att vara tretton där.
Du blir minst en sexa, Anne.
Anne ska inte följa med på ett tag.
Va?
Jag fick brev från Mary idag.
Hon är sjuk igen och behöver dig på Uppercross genast.
Jag vet att du knappast tål henne,
men det är en mer positiv åsikt än någon annan av oss har,
så det borde rimligen bli du.
Utmärkt.
Göm de fina lakanen innan amiralen kommer.
-Tror du att de ska stjäla dem? -Jag vill inte ha deras hud på mina lakan.
Det kanske ger tur.
Göm bokföringen. Ingen får utge sig för att vara jag.
Det är nog ingen som vill ha din kredit just nu.
Påminn dem lite fint om att inte gå nära min rosenträdgård.
Ja, gör det. Och buskagen.
Jag vill inte att andra ska njuta av mina buskage.
Använd de sträva lakanen,
gå inte ut i trädgården och titta inte på buskagen.
Något annat välkomnande?
Det var allt. Men se till att varje rum är skinande rent när de kommer hit.
Jag vill inte att det ska börja viskas om damm.
Det är ännu vackrare än vi har hört.
Oroa er inte. Vi kommer att vara utomordentliga hyresgäster.
-Reser ni alltid med er make? -Ja, och ingen kan hindra mig.
Jag har korsat Atlanten fyra gånger.
Jag har varit till Östindien och tillbaka.
Cork, Lissabon, Gibraltar…
Mitt livs lyckligaste stunder var ombord på fartyg.
-Ni har sån tur. -Ni ska nog få se, när ni blir kär.
Vet ni, fru Crofts yngre bror är ungkarl.
Han är kapten i flottan och riktigt framstående.
Edward, sluta.
En kvinna utan make är inget problem att lösa.
-Jag kände er bror. -Gjorde ni?
Vad trevligt.
Vi kanske kan äta middag ihop när han kommer.
Kommer han?
-Han har precis lagt till. -Han kommer om två dagar.
Trädgården är verkligen underbar.
Undrar om han skulle vilja träffas.
Om han hade velat träffa mig hade han inte behövt vänta.
Han är nog fortfarande arg.
Tänk om jag har haft fel.
Tänk om han har längtat efter mig dag och natt i alla år.
Varsågod.
Kan någon hjälpa mig?
Mary är att föredra framför Elizabeth, eftersom hon är en komplett narcissist.
Därför krävs lite energi för att tala med henne
och det kan vara underhållande.
En gång talade jag bara italienska i ett helt dygn.
Hon märkte det när jag bad henne att skicka sale.
Hon är så besatt av sitt eget lidande
att hon inte ens märker mig förrän jag harklar mig.
Titta nu.
Först är det en oidentifierbar åkomma som gör henne så gott som död.
Sedan klagar hon på att hennes man inte bryr sig om henne.
Till sist attackerar hon sina svärföräldrar
som alltid är oförskämda och måste hata henne i hemlighet.
Vilken våldsam tur att du är här. Jag vet inte vad det kan vara.
Jag kan inte röra mig, jag är så gott som död.
Charles är ute och jagar, han bryr sig inte ett dugg.
Mina svärföräldrar skickade den fina buketten.
Visst är det sött?
Men de kommer att vissna, så det är värre än om de inte hade skickat nåt.
Är det inte otrevligt att påminna en döende person om vissnande?
De hatar mig.
Barnen är odjur, huset drar och ingen bryr sig om teater längre.
Just det, Anne.
Anne!
Mina svägerskor. Henrietta och Louisa Musgrove.
De är underbara på alla sätt.
-Anne! -Vänner!
Vi är så glada att du kunde komma. Vi har längtat hela veckan.
Du måste vara med oss varje sekund. När du inte tar hand om din syster.
-Hur mår du, Mary? -Du har inte ens frågat.
-Jag gjorde ju det. -Döende.
Jag känner mina organ sönderfalla.
Som igår, alltså.
Men även om organen faller sönder är hennes personlighet lika frisk.
Du måste äta med oss i stora huset och spela så fint för oss.
Vi ska bara dansa, sjunga och skratta.
Marie Antoinette!
Hur vågar ni säga mitt namn, era stygga undersåtar!
Försiktigt pojkar, hoppa inte på henne.
Er mamma har huvudvärk.
Anne, du vet inte var de har varit.
Vi är hungriga, Marie Antoinette.
-Låt dem äta tårta. -Efter middagen.
Ikväll kommer amiral Croft och hans fru. Och hennes bror, Frederick Wentworth.
Han kom i morse. En elegant kapten.
En gång styrde han om en hel flottilj för att rädda en strandad val.
Tycker du om valar?
-Har du träffat kapten Wentworth? -Det var längesen.
-Är han försmäktande stilig? -Han har ett vänligt ansikte, ja.
Lyssnar han faktiskt när kvinnor talar?
Han lyssnar.
Han lyssnar med hela kroppen.
Det är…medryckande.
Då låter han ju helt rätt för dig.
-Du måste uppvakta honom. -Louisa…
Nej, jag har bestämt mig, Anne.
Göm inte ditt ljus under skäppan.
Du är snäll, men jag är inte intresserad av råd om var jag ska ha mitt ljus
eller min skäppa.
Ärligt talat, varför är du inte gift?
Jag väntar på att bli kär.
Okej, så här ska du göra. På middagen sitter du bredvid honom.
Jag sitter bredvid honom.
Låtsas att du inte vet något om något. Män gillar att förklara saker.
Säg att du aldrig har använt bestick förr.
Är det vad ni lär er om uppvaktning?
Och när han börjar verka intresserad ska du inte svara på något han säger.
Bete dig som ett spöke.
Så har du honom.
Och då kan jag vara mig själv?
Nej, inte förrän ni har varit gifta i ett år minst.
Det var nog inget dumt råd.
-Mary! -Charles, vad är det?
Hjälp, han har skadat armen.
-Vad hände? -Han föll ur ett träd.
Klart att det händer när någon intressant ska komma.
Han föll inte med flit.
Någon får stanna med honom.
Jag tar med lite plommonpudding.
Ska mamman alltid stanna? Räcker det inte att jag födde dem?
Nu måste jag missa middagen för deras skull. Typiskt min tur.
Om tråkiga saker händer så slipper män alltid undan.
-Mary, vännen, han är skadad. -Du mår ju heller inte så bra.
Nej, det är helt bra nu.
-Paret Croft kommer säkert igen. -Jag hatar mitt liv.
Jag kan stanna med dig.
Det är väl klart. Jag tänker inte stanna ensam.
Vore det inte svårt för dig att lämna Charles när han har ont?
Nej, Louisa.
Ni måste förstå. Saken med mig är att jag är en empat.
Jag är minst rustad att vara med barnen när de lider
för jag känner det på djupet.
Det är bättre för mig att vara borta.
Livet är lättare för folk som Anne som inte är så känsliga.
Ska jag stanna ensam medan du går på middagen?
Tack, vad snällt. Jag tar hem lite pudding åt dig.
Kan jag få en brödkant och lite välling?
Jag ska lägga in ett gott ord.
Jag ska måla upp en så fin bild att han vill fria med en gång.
Om jag ändå fick tala med honom.
Frederick!
Aj.
Perfekt.
Tack för igår kväll, Anne.
Du hade nog gillat kapten Wentworth.
Den här sylten är för kletig. Jag vill inte ha sylt om den är kletig.
-Jag vill bli kapten. -Absolut inte.
Min systerson får inte bli sjöman.
Visste du inte att de har löjliga hattar på sig?
Snälla Anne, jag orkar inte med skratt innan tolv.
Reglerna är också att man måste skaffa en löjlig mustasch.
Nej.
Wentworth har inte mustasch, men han är imponerande.
Stilig, intelligent, rik.
Gör det igen.
Se på mig,
Jag heter kapten Wentworth och jag är väldigt imponerande.
Jag är rik och stilig och alla älskar mig. Jag är sjöman.
Kapten, det här är Marys syster Anne.
-Vi har faktiskt träffats. -Det har vi.
För längesen, innan jag var rik.
Inte innan jag var stilig.
Du ser gammal ut.
-Jag menade inte det. -Vad menade du?
Äldre…än du såg ut förr.
-Ditt ansikte är mognare. -Det är priset för ett liv med mening.
-Har mitt liv ingen mening? -Vad vet jag?
Ditt hår är kvar.
Ditt hår är också…
…helt som det ska.
-Tack. -Ni har alltså träffats.
-En kort stund. -Kort men minnesvärd.
Ska vi gå?
-Det tycker jag. -Ja.
-Vad är det? -Du har sylt i ansiktet.
UPPERCROSS STORA HUSET
Jag sa ju att han skulle komma tillbaka. Sitt bredvid honom.
Louisa.
Den här vägen.
Tack så mycket.
Kapten Wentworth, jag sätter er bredvid mig.
Absolut.
Louisa.
Perfekt.
-Jag sätter mig här. -Varsågod.
Tack så mycket.
Ljus under skäppan. Avklarat.
-I skaftet? -I skaftet.
Vilken uppgradering.
-Från vad? -Från den som inte ville sitta jämte mig.
Säg mig, har du samma problem med skedar?
Tack.
-Tack. -Tack så mycket.
Det är väldigt gott.
Kapten Wentworth berättade just hur han nästan dog till sjöss.
Varför valde ni ett så riskfyllt arbete, kapten?
När jag gick till sjöss behövde jag bli distraherad.
Det hjälpte livshotande fara med.
Ibland var jag så förtvivlad att jag nästan önskade det.
Är det ofint att fråga varför ni var så förtvivlad?
En kvinna.
Det var hennes förlust.
Men nu har jag fått mitt av spänning.
Nu längtar jag efter tristess som gör mig till mig själv.
Och med det menar ni en fru?
Mamma.
Jag menar folk och saker som ger mig lugn och ro.
-En fru kan man vara tyst med. -Mamma.
-Letar ni efter en fru? -Pappa.
Nej, där kom ni på mig.
Jag gick i land för att hitta en maka.
En vänlig själ, ett starkt sinne,
några komplimanger om flottan så har hon mig.
Jag är tillgänglig för alla mellan 18 och 80 år.
-Nästan alla. -Charles ville gifta sig med mig först.
Vad sa du?
På tal om giftermål.
Charles ville ju gifta sig med mig innan han gifte sig med Charles…
Jag menar Mary.
Förlåt. Charles…
Innan hon gifte sig…
Ursäkta, innan han gifte sig, jag menar han…
…tog förnuftet till fånga och gifte sig med Mary.
Menar ni att vi ska förstå
att er svåger en gång valde er framför er syster?
-Det är sant. -Det är det.
Ja, det stämmer. Så ja.
Wentworth är inte så artig mot dig.
Han sa att han knappt kände igen dig.
Men jag försvarade dig.
Jag berättade om den gången ditt öga svullnade igen
och vi kallade dig Svartskägg.
Det var kanske inte så mycket till försvar egentligen.
Det har du nog rätt i.
Mer, Anne. Spela för oss, maestro.
Han var så tillbakadragen igår.
Jag föredrar ren fientlighet.
Hans kalla artighet och ceremoniella hövlighet är värst.
"Jag ber om ursäkt, fröken Elliot, är det här er stol?"
Älska mig, din idiot!
Älska mig eller döda mig nu, jag orkar inte mer.
Lady Macbeth.
Akt tre, scen fyra.
Det köper hon.
Jaha.
Hur mår du idag?
Yr efter hur Wentworth snurrade Louisa hela kvällen.
Eller så mycket han kunde med dina sorgligt plinkade verser.
"Für Elise" är en bra danslåt
för folk som är tillräckligt sofistikerade att utforska mindre traditionella steg.
-Hur skulle du dansa till Beethoven? -Ensam på mitt rum med en flaska rött.
Frederick friar nog till Louisa.
De gifter sig och Louisa blir lycklig i alla sina dagar.
Varför antar alla att allt en kvinna vill är att bli utvald av en friare.
För att äktenskapet är livets största välsignelse.
Var är dina barn?
Inte vet jag.
Ingen berättar när man är ung att livet bara fortsätter.
Det fortsätter vare sig man gillar riktningen eller inte.
Till slut undrar man:
"Hur hamnade jag här?"
För ett hjärtslag sedan fanns inte två själar mer samspelta än våra.
Nu är vi främlingar.
Värre än så.
Vi är före detta.
Moster Anne?
-Var är du? -Kom och lek.
Marie Antoinette, folket vill inte ha dig.
De vill inte ha någon drottning längre.
Hur understår ni er? Ni är mina undersåtar.
-Dumma drottning! -Dumma drottning? Dumma undersåte!
-Hur var det man sa nu igen? -Vive la révolution.
Vive la révolution.
Det här är min krona.
Hur understår ni er att ta min krona?
Ni fick mig.
Nu räcker det, pojkar.
Det var dumdristigt. Han kunde ha skadat sig.
-Ja, du har rätt. Vi blev för ivriga. -Säg det till Robespierre.
Frederick.
Jag gör så gott jag kan.
Vad då så gott du kan?
Om dig och mig. Jag vill inte att du ska vara arg.
Vad vill du att jag ska vara?
Jag är för snäll, det är problemet.
Jag bryr mig bara om andra och blir lidande själv.
Hur långt är det till Colosseum?
Du har rätt.
Hur ska jag prioritera mig själv när alla vill ha min uppmärksamhet?
En cappuccino, tack.
Jag har insett att jag måste älska mig själv innan jag kan älska alla andra.
Så enkelt är det.
Vad kostar igelkotten i fönstret?
-Vad har jag bakom mig? -Stromboli?
Försöker ni gå utan mig och gör tecken till min syster?
Vi ska gå en promenad, Mary.
-En långpromenad. -I skogen.
-Du hatar natur. -Du hatar att röra dig.
Sist fick vi bära dig hem.
Så därför antar ni att jag inte vill gå?
Så bra.
Det är kryp överallt.
Anne, jag har en sak att fråga dig.
Men jag skäms.
Vad är det?
Minns du när kapten Wentworth kom hit och jag sa åt dig att uppvakta honom?
Ja.
Det var ju innan jag kände honom.
Jag hoppades verkligen att ni skulle passa ihop.
Inte för att du verkar intresserad.
-Gör jag inte? -Du ser inte åt hans håll.
-Och nu vill du ha honom själv? -Han är perfekt.
Du ser förvånad ut.
Ja, jag trodde att ni bara…
Jag vet inte hur han känner, men jag håller på att bli kär.
Jag har tänkt på hur jag skulle känna i din situation.
Jag skulle kanske bli sårad och svartsjuk,
men ärligt talat skulle mina egna sorger helt och hållet överskuggas
av glädjen över att se dig lycklig.
Du anstränger dig verkligen.
Funkar det?
Men varför behöver du min tillåtelse om jag inte ser åt hans håll?
Det är sättet du inte ser åt hans håll.
Jag vet vad jag ser, och ni har mer än bara träffats nån gång.
Det du ser är…i det förflutna.
Jag tror att han kan vara min framtid.
En fregatt är väl större än en slup?
-Hon har läst på. -Väldigt bra.
En slup har en besättning på 130 och en fregatt mellan 140 och 200.
Beroende på om det är femte eller sjätte klassen.
"Nu maj med all sin leende vårliga skönhet…"
Det räcker med poesi. Jag avskyr ju metaforer.
Förlåt, det hade jag glömt. Min hjärna är som en sil.
Det är en liknelse, inte en metafor.
Okej. Min hjärna är en sil.
Vad den än är, sluta använda ord fantasifullt. Jag står inte ut.
Vi kan hälsa på Harry Hayter. Han kanske vågar fria till mig.
Inte för att det var därför jag ledde oss hit.
Jag vägrar att gå in i Hayters hus.
-Då blir jag säkert sjuk. -Fåna dig inte.
Är det fånigt att vilja vara frisk?
Alla vet att hushåll med färre än fem tjänare är ohygieniska.
Döm oss inte för våra dåliga relationer. Det är olyckligt att ha såna kontakter.
Menar ni att er svägerska inte får gifta sig med honom
för att han inte är förmögen?
Ja, visst är det hemskt?
Ska vi?
Det är Elliot-stoltheten.
Den är avskyvärd.
På sir Walter skulle man tro att en baronet stod rätt under kungen.
Gudarna vet hur söta Anne kom från dem.
Om ändå Charles hade gift sig med henne istället.
-Låt henne inte lura dig. -Vad menar du?
Anne är lika stolt som de andra, men bara på ett annat sätt.
Jag förstår inte.
Nästa gång du ser fröken Elliot placera sig
i utkanten av en social situation,
fundera på om hon gör det för att kunna döma alla andra.
Hårt.
Anne Elliot är rent godhjärtad.
Du känner henne inte som jag.
Det är du som är rent godhjärtad, Louisa,
och därför tror du alltid det bästa om andra.
Det sanna beviset på ett svagt sinne
är att låta sig övertalas att ge upp en övertygelse.
Vilken övertygelse?
Du får inte tala illa om Anne. Jag tycker mycket om henne.
Jag tänker inte fråga vad som har hänt,
men jag ser det bästa i henne, och det vill jag be dig också att göra.
Förlåt mig. Jag var för hård. Tack för att du sa ifrån.
Om jag förlåter dig kan du lära mig att läsa av en sextant?
-På så kort varsel? -Jag är ledig ikväll.
Ska vi promenera lite?
Det är förfärligt att tro att man är krossad
och sedan inse att man har långt kvar att falla.
Som sagt.
Det var angenämt.
-Hon är skadad. -Ska jag fråga henne?
Anne, vill du åka med oss hem?
-Tack, det går bra. -Du har ju skadat din fot.
Det tar bara tio minuter. Tillåt oss.
Det var snällt, men jag njuter av den friska luften.
Måste du vara så stolt?
Gör det inte svårt nu.
James.
Kom här.
Skulle du kunna göra mig en tjänst?
Du måste krama mig så hårt att jag inte kan känna min kropp längre.
Kan du göra det?
James, det är middag.
Anne.
Anne, vi ska till Lyme imorgon.
Det är bestämt. Vi ska bo en natt vid havet.
Till Lyme? Varför?
Kapten Wentworth vill presentera sina vänner i flottan.
-Jag orkar nog inte resa. -Va?
Anne, vi ska till Lyme imorgon. Jag behöver ett dygn utan plågoandarna.
-Nej, vänta. -Mary, jag mår inte…
Nej, du ska alltid förstöra för mig. Jag behöver semester,
och jag behöver dig att prata med när de andra slutar känna sig tvingade.
Chockerande självmedveten.
Kapten, Anne Elliot.
Anne Elliot.
-Kapten Harville. -Angenämt.
Ursäkta mig.
Ni tycker väl om poesi? Eller är det bara ett rykte?
Ni vet visst mer om mig än vad som känns helt bekvämt.
Ursäkta mig, jag smider planer.
-Ser ni vår vän där? -Ja.
Kapten Benwick.
Kapten Benwick tycker också mycket om att läsa,
men han har sjunkit ner i sorg.
Jag tänkte att ni kanske kunde ta er tid att tala med honom.
Jag kan bygga hus av drivved, men fråga mig ingenting om grekerna.
Varför har han sorg?
Kom han från Troja och fann en man i sin säng?
Ursäkta, Agamemnon-skämt.
Han var förlovad med min syster Fanny.
De var väldigt förälskade.
Hon dog medan han var till sjöss strax innan de skulle gifta sig.
Jag beklagar.
Universum har alltid en plan.
-Kan ni tala med honom? -Gärna.
Men jag är kanske inte universums utsedda budbärare.
Det har aldrig fel.
Allt som är menat för en är menat att hitta en.
Jag lovar.
Och säg gärna åt Wentworth att han är dum om han ignorerar flottan längre.
Det är synd att se bortkastad begåvning.
-Jag har inget inflytande. -På middagen?
-Ni super honom full, jag tar honom. -Be Louisa.
Jag ber ju er.
Ska vi?
Ni har väl inte lust att bada?
Lovar ni?
Kom, Mary.
Wentworth vägrade så klart att medge att hans koordinater inte stämde.
Kapten Wentworth är väldigt envis.
Det kan man säga. Han skulle kunna bli amiral.
Han kan tjäna kronan och alla dess intressen,
men han vill skrutta runt på land resten av livet.
-Låt honom skrutta var han vill. -Jag vill gärna ha en familj en dag.
Som du vet betalar en sjömans maka dyrt för den väg han valt.
Det är ett litet pris.
Ständig oro. Det skulle jag inte vilja be av någon.
Var inte dum.
Inget liv är utan oro.
Harville har rätt.
Anne.
Din framtida fru kan säkert rå om sina egna känslor.
Det är nedlåtande att bestämma vilken oro hon står ut med och inte.
Vem vet?
Hon kanske till och med har sina egna äventyr på hemmaplan.
-Vem vill ha mer vin? -Ja.
-Vill ni? Bra. -Ja.
Lord Byron.
"Hon var livets trogna ljus."
"Vad lyser nu i natt mitt hus?"
Han har hjälpt mig genom ett par nätter av självömkan.
Jag tycker det är synd med poesi
att den sällan kan åtnjutas i trygghet om man har förmåga att åtnjuta den totalt.
Bara de som har förlorat någon kan uppskatta Byron på riktigt.
Men de måste vara försiktiga med honom.
Annars drar han ner dem ännu djupare i sorgen.
Vad ska de annars göra?
Det har jag försökt lista ut i åtta år.
Jag kan bara säga vad jag säger mig själv varje dag.
Ni är ung, ni vet inte vad framtiden har i sitt sköte.
Ni kommer att resa er och ni kommer att bli lycklig igen.
-Ni kanske har rätt. -Det har jag.
Tack, fröken Elliot.
Jag menar bara att de lägre klasserna betalar mer i skatt.
Kan man inte tänka sig en mer jämlik…?
-Vem är det? -Ursäkta mig.
Jag står visst i vägen.
Ni kanske kan rätta till det.
Kanske.
Hej.
Kan jag hjälpa er?
Med tanke på vad jag behöver hjälp med så tror jag inte det.
Hej.
Förlåt för i morse.
-Vad hände i morse? -Den otrevlige mannen vi stötte på.
Jag är inte din bror, du behöver inte mitt beskydd.
Du har alltid talat för dig själv.
Du behöver inte be om ursäkt.
Du hade goda avsikter.
Vi har inte riktigt fått chansen att talas vid.
Jag har levt med tusentals olika föreställningar av dig genom åren.
Vissa att vara arg på.
Andra att älska.
Samma här.
Jag visste inte om jag skulle få se dig igen.
Om du visste att jag tyckte om dig.
Det visste jag.
Det finns ingen som du.
Jag vet att jag vill ha dig i mitt liv hur det än blir i framtiden.
Vi glömmer det förgångna…
Det jag tror att jag försöker säga är…
Jag…
Jag vill att vi ska vara vänner.
Jag tänkte precis samma sak.
I morse såg jag vilket fängelse mitt agg hade blivit till.
Jag hoppas att du finner kärlek där du behöver den.
Jag vill tacka dig
från djupet av mitt hjärta för att du vill vara vänner.
Tack.
Då så…
Utmärkt.
Det var skönt att prata.
Jag hoppas att du funderar på att försöka bli amiral.
Alla talar om hur begåvad du är.
De underdriver säkert.
De vet inte vem jag är och vad som gör mig lycklig.
Men det gör jag.
Jag känner dig.
Jag vet att du vill ha ett betydelsefullt liv.
Och jag vet att du är briljant.
-Vill du veta en hemlighet? -Absolut.
Mina värsta stunder till sjöss,
när jag kände mig helt vilse och förvirrad,
och otillräcklig…
Då frågade jag mig själv: "Vad skulle Anne göra här?"
Så visste jag vad jag skulle göra. Jag låtsades att jag var du.
-Du ljuger. -Det är sant.
Du är bäst i nödsituationer.
Du ser vad andra behöver.
Du är direkt och fokuserad, lugn och betänksam.
Du har för stor intelligens för ditt eget bästa.
Du är en enastående person.
Det gör mig arg att du inte kan få en karriär.
Du skulle passa som amiral.
Tack.
Gå inte för långt ut. Det finns tidvattenvågor och så.
Förlåt. Nu försökte jag skydda dig igen.
Glöm det.
Nu är vi värre än före detta.
Vi är vänner.
Nu står ni i vägen.
-Ursäkta mig. -Innan ni går…
Får jag presentera mig? Eller skulle er skötare bli sur då?
Han är min vän.
Han misstolkade visst era avsikter.
Mina avsikter blev helt korrekt tolkade.
Jag ville att ni skulle lägga märke till mig. Fröken…?
Fröken.
Enkelt. Det blir bra.
Får jag se er igen?
Det får ödet avgöra.
Jag har inte bestämt mig än, alltså.
-Vad är det? -Vad är det, Anne?
Mannen vi gick förbi igår.
Ursäkta mig. Vad heter mannen som just åkte härifrån?
Herr William Walter Elliot, fröken. Han ska till Bath.
Och så kör han så fort jag kommer fram.
-En kusin? -Inte bara en kusin. Fars arvinge.
Vi måste skriva till far.
-Han lär inte bli glad att höra det, Mary. -Han kommer att bli arg.
-Vad har hänt mellan dem? -De talar inte med varandra.
-Jag älskar släktskvaller. -Berätta.
Han kommer att ärva titeln och godset.
Far ville att han skulle gifta sig med Elizabeth för att bevara titeln.
Men han ville inte.
Han gifte sig med en amerikanska ingen kände.
Pappa kastade kanapéerna i väggen.
-Men herr Elliot var sorgklädd. -Hans fru är död.
Ni måste hata honom som han har skämt ut er familj.
Hittills är det nog det bästa med honom.
Han har tur som har träffat Louisa.
Har han sagt något till er om sina känslor?
Nej, men hon har det.
Det är ganska brant.
Tack.
Var försiktig.
Fånga mig, kapten.
Kära nån.
Det var uppvärmningen. En gång till.
Nej, Louisa, det räcker nu.
Jag hoppar, fånga mig eller låt bli.
-Louisa! -Nej!
Nej. Flytta inte på henne. Louisa?
Hör du mig? Vi behöver en läkare.
Jag hämtar en.
Nej, nån som känner till staden. Benwick.
-Skynda dig! -Louisa.
-Anne, vad ska jag göra? -Ha tålamod.
Hon andas fortfarande.
Hon har fått en svår hjärnskakning, men jag har sett folk överleva värre.
Vi har anledning att hoppas.
-Låt henne vila nu. -Ja.
-Kan hon stanna här? -Självklart.
Ni har redan varit så snäll, vi kan inte tränga oss på.
Hon får stanna så länge hon behöver, och ni får gärna ligga på golvet.
Anne stannar och hjälper er, fru Harville.
Ingen är lika duktig och perfekt som Anne.
-Du kan väl stanna? -Självklart.
Jag kan inte gå innan hon vaknar.
-Jag berättar för familjen Musgrove. -Tack.
Kan ni ta med er Mary och Henrietta?
-Ta med mig? -Barnen, Mary.
De kan inte bo hos mina föräldrar längre. Sist eldade de nästan upp huset.
Varför ska Anne stanna? Anne betyder ingenting för Louisa.
Mary.
Jag trodde att du var allergisk mot hus med färre en fem tjänare, Mary.
Tänk om du blir sjuk.
Jag åker inte. Trevlig resa, Anne.
Det var inte ditt fel. Du sa åt henne att inte hoppa.
Ja, bokstavligen.
-Men på andra sätt… -Andra sätt?
Jag fick henne att tro att jag var en som skulle fånga henne.
Hur gjorde du det?
Jag visste att hon var förälskad.
Och jag sade inte ifrån.
Det ledde till det här.
Om det här inte hade hänt kan man bara tänka sig hur livet hade kunnat bli.
Nu är jag ansvarig för henne.
-Hur berättar jag för hennes föräldrar? -Lugnt.
Var direkt.
Erbjud dig att göra allt de kan tänka sig behöva.
Lycka till.
Vad ska du göra nu?
Jag måste till Bath.
Tack.
För allting.
Hur kan det komma sig att livet inte förändrar sig alls.
Det motsätter sig envist förändring i många år och sedan…
…utan varning översvämmas det av så mycket nytt på några få veckor.
Jag minns inte ens livet innan virvelstormarna.
Stackars flicka. Hur är det med hennes föräldrar?
De är chockade, men de håller hoppet uppe.
Tja, det är väl allt de kan göra.
Var är de någonstans?
-Var är de? -Vi behöver inte dem.
Jag ville göra det perfekt för dig.
Var inte dum. Jag är så glad bara att vara här.
Nej, nej, nej. Ingen picknick utan makroner.
Henry hade blivit galen om de glömde att packa all dessert.
Som tur är för dig tycker jag inte om makroner.
Och jag är inte Henry.
Nej.
Det är det ingen som är.
Funderar du någonsin på att vara med någon annan?
Flera män har erbjudit sig.
Vet du vem jag trivs med?
Mig själv.
Det är sant att änkemän dör tidigast och änkor lever längst.
Vi är gott sällskap.
Men saknar du ibland att ha sällskap?
Varför tror du att jag är i Europa så ofta?
Lady Russell!
Hoppas jag inte åt för mycket, ikväll blir det nog en festmåltid.
-Vi ska möta den berömde herr Elliot. -Varför kommer han nu?
Elizabeth antar så klart att hon har lockat dit honom
med all sin charm.
Herr Elliot har inget att hämta hos min far.
Han är rikare än honom och ärver titeln hur som.
-Han måste vilja ha något. -Varför så misstänksam?
Någon som ser så bra ut måste ha en skavank.
-Vad döljer du från mig? -Jag har sett honom.
Han ser bra ut.
Väldigt bra.
Har du träffat honom?
I Lyme, men ingen av oss visste vem den andra var.
-Vankas det romantik? -Det lär det inte bli tal om.
-Varför? -För att han är en tia.
Jag litar inte på tior.
Här ska du av.
Är det här något mindre?
Det är en början.
-Tvinga mig inte. -Var modig, ma chérie.
Vi ses ikväll.
-Anne! Vad glad jag är att se dig. -Vad menar du med det?
Herr Elliot är på väg, och jag vill att han ska se mig bredvid dig.
-Skönt att vara hemma. -Tänk dig.
Han har varit förälskad i mig i närmare tio år.
Stackars man som han har lidit.
Ja, han led sig igenom äktenskapet han lämnade dig för.
Han måste ha antagit att han inte hade någon chans.
Det är den enda tänkbara anledningen.
Jag vet inte om du förolämpar mig,
men jag bryr mig så lite om dig att det kvittar.
Anne. Ska du ha på dig det där? Herr Elliot kommer när som helst.
Tänk att du är så förlåtande efter allt lidande han orsakade dig, far.
Lidande?
-Det var många förolämpningar. -Det förnekar han.
-Han förolämpade dig personligen. -Han förnekade det kraftigt.
Det är han.
Öppna dörren, Anne. Rak i ryggen.
Skynda dig.
Jisses.
Tack.
Ödet verkar visst spela i mitt lag trots allt.
Jag är er kusin, Anne.
Kusin? Intressant.
Det är mer än förbipasserande men mindre än käraste.
Men jag kan arbeta för en titel.
Vilken tur jag har. Både charmerande och flitig.
Glöm inte rik.
Tur att ni påminner oss.
-Vad i herrans namn händer här? -Han bara övar på mig.
Ska vi?
Vad jag förstår har ni besökt min syster en hel del.
Hon är glad för uppmärksamheten.
Det var trevligt att höra att er syster är kapabel att vara glad.
Men romantik är det sista jag har tänkt på tills idag.
Om ni inte har varit här för att uppvakta henne, så…
Fru Clay, så klart.
Fru Clay?
För en månad sedan hörde jag att min farbror var i Bath
tillsammans med en kvinna av låg börd.
Många antog att hon var ute efter hans hand, och det vore en skandal.
-Oroar ni er för min fars rykte? -Nej, inte ett dugg.
Jag oroar mig för att han får en son som ärver min rättfärdiga titel
och mitt gods.
Det vill jag sätta stopp för med alla medel som krävs.
Som jag sa kan jag arbeta för en titel.
Jag måste säga att er öppenhet är imponerande.
Uppfriskande, va?
Jag är glad att se er.
Jag hörde om den hemska olyckan som skedde efter att jag reste från Lyme.
Hur mår hon?
Hon är fortfarande sängliggande men mår mycket bättre.
Jag hörde från dem i morse. Tack för att du frågar.
-Ni måste ha lidit. -Jag led minst av alla.
Ni har en god själ och känner starkt för era medmänniskor.
Det måste ha varit svårt. Jag är ledsen att det drabbade er.
Tack.
Jättefint, gumman.
-Gå ni. Jag samtycker. -Annars skulle jag inte göra någonting.
Bravo!
Bravo. Det var vackert spelat.
Han ämnar avväpna mig med uppriktighet.
Det fungerar inte.
Än.
Antagligen inte.
Eller?
Aj.
-Vad? -Lycka.
Ursäkta mig. Jag känner lycka.
Änkeviscountessan Dalrymple och hennes dotter,
den högbördiga fröken Carteret, är i Bath.
-Övar ni på det här? -Våra kära kusiner!
Kusiner? Jag älskar kusiner.
Kusin är ett ord som bäst används om folk som ingår i ens släktträd.
Inte folk som ingår i ens släktskog.
Familjen Dalrymple vet inte ens att vi existerar.
Med hjälp av några visuella hjälpmedel
kan vi säkert förklara släktskapet på under tre kvart.
-Men varför? -Varför?
De är adliga. Alla kommer att vilja synas med dem.
-Vad tjänar man på att synas med dem? -Anne, gör dig inte dummare än vad du är.
Snabbt, på med era finaste utstyrslar. Vi ska snart få beröra…storhet.
Ibland drömmer jag att en gigantisk bläckfisk suger sig fast i mitt ansikte,
och när jag försöker slå mig fri ser jag att mina händer är tentakler.
Jag kan inte få bort den.
Sen inser jag så klart att jag är bläckfisken, och att jag…
…suger på mitt eget…ansikte.
Så är livet.
Dem vi ser som våra största fiender är ofta speglingar av oss själva.
Bra sagt, herr Elliot.
Nästa gång ni möter bläckfisken, fröken Elliot,
kan ni försöka omfamna honom istället.
Slå era långa rankor runt honom och låt er själv bli tagen.
-Det kan ni drömma om, herr Elliot. -Det kan jag också.
Det var för att jag hade ätit ost lite för nära läggdags.
-Det gick ju hur bra som helst. -Det visste jag.
Er charm är oemotståndlig, sir Walter, även för adligheter.
Era släktingar gör er besviken.
Hon får inte gifta sig med er far.
Säg mig en sak.
Vill ni hellre hindra fru Clay från att ta min fars arm än tala med mig?
Min kära bläckfisk, det är inte ens nära.
Vet ni…
…jag tycker allt bättre om er.
Nu blir jag misstänksam.
Visst är de fascinerande?
Måste alla vara intressanta?
Nej, folk får vara hur trista de vill bara jag slipper sitta bredvid dem.
Och han?
Han gav mig lite lättnad. Mer än jag trodde.
Han talade gott om dig häromkvällen. Jag tror att han är fäst vid dig.
Han skulle fästa sig vid en potatis om det passade honom.
Elizabeth kanske är nöjd med att bo hemma för alltid,
men det skulle låsa fast dig i döden.
Jag menar bara att jag hoppas att du tackar ja till herr Elliot
om han erbjuder dig något.
Vad vet du egentligen om honom?
Jag vet inte så mycket om honom, men jag vet mycket om dig.
Han är både rik och väluppfostrad.
Jag tror att du är intresserad av honom. Annars hade jag aldrig rekommenderat det.
Jo, visst finns det något där.
Men kan du för en gångs skull lita på att jag kan fatta mina egna beslut.
Jag måste lyssna till mitt eget hjärta.
Jag försökte tvärtom en gång och det förlåter jag mig aldrig.
Du förlåter aldrig mig.
Jag tyckte bara under omständigheterna…
Omständigheterna?
Förlovningen, så klart. Wentworth och Louisa.
Jag trodde att du visste.
Alla talar om Louisa och hennes kapten.
Raring.
Vad kan jag göra?
Jag vill bara vara ensam.
Jag finns här om du behöver mig.
Jag har länge föreställt mig att jag skulle ta det här beskedet
med fattning.
Jag skulle slå mig själv och alla andra med häpnad
med min tysta värdighet.
Med min förmåga att uthärda.
Man skulle uppföra statyer över mig.
"Till minne av Anne Elliot, som drabbades av en enorm förlust
men ändå lyckades ta sig samman riktigt väl."
Anne.
-Du är här. -Ja. Jag är visst det.
Är du ensam?
Jag väntar på en vän.
Jag förstår.
Det började regna så han skulle hämta en droska.
Han är charmerande.
-Det gläder mig. -Han får mig att skratta.
Det är roligt att skratta.
Du har visst inte hört om förlovningen…
Förlåt, hästarna var bedrövliga i regnet.
-Herr Elliot, det här är… -Vi minns nog.
Det gör vi.
-Det här är kapten Wentworth. -Ja, din goda vän kapten Wentworth.
Jag är glad att få chansen att be om ursäkt för mitt beteende i Lyme.
Det var bara för att jag blev så slagen av…
…denna bländande varelse.
Kalla mig inte varelse.
Denna bländande…
Kvinna?
-Varför inte varelse? -Vi tar det sen.
Varför dröjer ni så?
Vi kommer strax.
-Det är konsert imorgon. Följer ni med? -Jag vill inte tränga mig på.
Hur så?
Ni följer med, då. Utmärkt.
Vi blir fyra. Ni, hon, bel canton och jag.
Han är ganska originell.
Unik, kan man säga.
-Det är fint att se dig lycklig. -Tack.
Jag hoppas att du också är det.
Anne, vi får nog gå nu.
Vi ses imorgon.
-Anne, skynda dig! -Hoppa in.
God kväll.
Ska vi?
-Hur mår Louisa? -Hon mår mycket bättre.
Men hon har en bit kvar.
Hon behöver tid och kärlek för att återhämta sig.
Bra.
Jag hoppas att vi kan ses medan du är i Bath.
Jag blir nog inte kvar så länge.
Jag har ett svårt beslut att fatta. Jag har fått en plats på ett fartyg.
Hon seglar till Malta på lördag, så jag måste bestämma mig snart.
Det låter spännande.
Ja, det gör det.
Jag älskar arbetet och är glad att tjäna flottan, men…
Ursäkta att jag avbryter, men jag behöver min Anne lite.
Hon talar flytande italienska också.
-Vi behöver hjälp att översätta. -Ett ögonblick.
Anne, du måste tala italienska för våra kusiner.
Jag hoppas att ni kan komma på bröllopet.
Anne skulle bli så besviken annars.
Hon sätter högt pris på er vänskap.
Frederick!
Jag hoppades att vi skulle kunna fortsätta vårt samtal.
Vi kanske inte får någon mer chans.
Jag har precis bestämt mig. Jag går till sjöss på lördag.
-Förlåt att jag stör er igen. -Nej då, det är jag som stör.
Njut av andra akten.
Det ska vi.
-Jag ville inte göra dig… -Låt mig tala.
Du avbröt ju mig. Får jag säga mitt först?
Jag är ovan vid sådana här äkta känslor.
Jag försöker lära av dig, för din skull. Du är för god för mig och jag är rädd.
Men jag vill så gärna gifta mig med dig.
Inget skulle göra mig gladare.
-Gifta dig med mig? -Ja. Du behöver inte svara nu.
Men snälla, tänk på saken.
Kaptenen hade rätt.
Han är en unik herre.
Charles, skynda dig.
Resan fick mitt ben att domna, massera det.
-Vad gör du här? -Vi är här för att hämta dig.
Kom till vårt värdshus och lyssna när jag pratar.
Vi är här på besök.
Sedan Louisas olycka känns livet så skört och flyktigt.
Det är viktigt att ha lite tid utan sina barn.
Det är orättvist att du och Elizabeth är här och roar er
med herr Elliot och våra kusiner som jag inte ens har fått träffa.
Även om jag är bäst på decoupage av oss tre.
Anne, har du hört?
Louisa ska gifta sig med en sjöman och Henrietta med uslingen Henry Hayter.
Mary, tänk på din lista.
Just det.
Min läkare tycker att jag kan må bättre av att förkroppsliga tacksamhet.
När något hemskt händer ska jag tänka på saker jag är glad för.
Som att mina systrar är förälskade och snart ska gifta sig?
Nej, det påverkar inte mig.
Jag är glad för deras skull.
Jag hälsar på er senare.
Vart ska du?
Jag är upptagen.
Upptagen med vad?
På övervåningen? Du har inga vänner och hela din släkt är här i huset.
Jag hatar att hålla med henne,
men jag har fått stränga order om att ta med dig.
Det blir en Lyme-återförening.
Kapten Harville tyckte om dig och ville gärna träffa dig igen.
Han skulle just hämta Wentworth. Vad synd att du är upptagen.
Anne.
Jag har saknat dig.
Vi måste ge Wentworth en fest innan han reser.
Absolut. Några drinkar, lite kortspel.
Vad jag förstår är Anne upptagen.
-Jag spelar inte kort. -Hon är urdålig.
-Det var då. Tiden förändrar mycket. -Så förändrad är jag inte än.
Ursäkta, Wentworth, men skriv nu under och ge brevet till amiral Croft.
Du har varit väldigt hal i några månader nu.
Självklart.
Är vi klara?
Jag antar det.
Jag kommer snart.
Ni ser ledsen ut, kapten Harville.
Jag borde ju vara glad.
Kapten Benwick har äntligen hittat kärleken.
Vad underbart. Då borde ju ni vara nöjd. Ni som så gärna ville hjälpa honom.
Jag hade inte trott att det skulle påverka mig så här.
Det var som om hans lidande höll min syster vid liv på något vis.
Stackars Fanny. Hon hade inte glömt honom så snart.
Nej, det är klart.
Vi kvinnor glömmer inte er lika snart som ni glömmer oss.
Kvinnor älskar bortom förnuftets gränser.
Vi kan inte hjälpa det.
Jag vågar inte säga något om skillnader mellan män och kvinnor.
Det vågar jag.
Det enda privilegiet mitt kön har är att vi älskar längst.
Vi älskar även när det inte finns något hopp.
Vi älskar för att vi inte kan annat.
-Jag är klar. -Tack.
Man kan inte argumentera med er.
Fanny skulle nog bli glad att Benwick har någon som älskar honom.
Fanny var aldrig svartsjuk av sig.
Ibland undrar jag om det inte var min systers ande
som fick Louisa att halka.
Hon visste nog var hon skulle landa till slut.
Louisa?
Jag sa ju det.
Universum väljer sina tidpunkter utmärkt.
När ni var så klok att ni bad Benwick att hämta läkaren
hade ni väl ingen aning om vilka hjul ni satte i rullning.
Kapten, nu förstår jag inte.
Louisa är ju förlovad med kapten Benwick.
En kärlek som växte sig stark
genom hans ständiga uppvaktning under hennes tillfrisknande.
Vad trodde ni att jag menade?
Jag vet inte.
Jag ska ta brevet till amiral Croft.
"Kära Anne…
…jag kan inte lyssna längre i tystnad.
Anne, du genomborrar min själ.
Våga inte säga att män glömmer före kvinnor,
att hans kärlek dör först.
Jag är halvt smärtad, halvt hoppfull.
Jag vet att du ska gifta dig med herr Elliot, men jag måste säga en sak.
Det var för din skull jag kom till Bath. Det är för din skull jag tänker framåt.
Men hur skulle du kunna ha sett det?
Din kärlek varade inte lika länge som min.
Anne…
…jag har aldrig älskat en annan,
och kommer inte att göra det."
Anne.
-Jag kan förklara… -Jag önskar er all lycka.
"Jag har tänkt mycket på hur jag ska säga,
men smärtan av obesvarad kärlek gjorde mig tyst.
Säg inte att det är för sent."
Frederick!
"Min kärlek till dig har aldrig svalnat."
Det finns många sorters kärlek.
För vissa kan rätt äktenskap vara ett lukrativt företagande.
För andra räcker det att finna sann kontakt.
Var är de?
Man får hitta kärlek på sitt eget sätt.
EUROPARESOR ELEGANT OCH DISKRET
Även om det är otraditionellt.
Låt ingen annan säga åt dig hur du ska leva.
Eller vem du ska älska.
Det har jag fått lära mig.
Luta sextanten tills bilden av solen kysser horisonten.
De är i linje.
Den vinkeln är siktet. Vi brukar skriva ner det.
Sen beräknar vi med matematik och om vi vet klippans höjd,
vilken breddgrad vi befinner oss på.
Är det allt?
Jag ska inte avslöja för någon hur lätt det är att navigera.
Då får flottan dåligt rykte.
Å kronans vägnar tackar vi för ert samarbete.
Jag undrade om vi skulle kunna lägga till i Venedig innan Konstantinopel.
-Vet du hur man vänder ett fartyg? -Ja.
Det har jag lärt mig.
EFTER JANE AUSTENS ROMAN "ÖVERTALNING"
Undertexter: Sara Palmer