Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ROŽNATA LUNA
Tukaj sem.
Živjo. -Živjo.
Živjo, oči. -Živjo, dušica.
Si prinesla pribor?
Imaš vse? -Ja.
Rdeče ali belo?
Kje sta otroka? -Oče ni hotel, da prideta.
Nisva našla varuške. -Sama sta ju pustila?
Seveda ne. -Ti in mama sta to počela, ne?
Šla sta v kino, medtem ko smo mi spali.
Ja, včasih res. -Na srečo je vskočila moja mama.
Zakaj nista smela priti, očka?
Očka, nam prineseš vodo?
Očka? -Tako je mirneje.
Dobro si skuhal, očka.
Si zagotovo razdelil na enake dele?
Profesionalna zvijača. Keet in Noah to vedno delata.
Ni tako slabo, ne? -Misliš?
Lepo je vedeti, da imam eno ribjo polpeto in četrt.
Bi eno? -Je kari pekoč?
Na meniju piše, da je blag. -Ne pusti se pretentati.
Včeraj sem jedla piščanca z omako iz ostrig, ki je bila noro pekoča.
Noro? Ni bila tako pekoča. -Kje sem to jedla?
V Top Thai? Thalicious? -Lahko dobim malo?
Izvoli. -Hvala, draga.
Iris, kako napreduje projekt "Life Water?" -Dobro.
Je kakšna zanimiva novost? -Pravzaprav ne.
Na neko konferenco grem.
Kam? -V Južno Afriko.
V Južno Afriko greš? -Ja. Uboga jaz.
V Južno Afriko greš? Sama?
Malo posluha.
Povabil sem vas,
ker moram povedati nekaj, kar mi že dolgo leži na duši.
Si koga spoznal? -Ne.
Vse vas imam rad.
Vendar moram nekaj povedati in upam, da boste mojo odločitev spoštovali.
Čeprav vam mogoče ne bo všeč.
Sklenil sem, da bo moj naslednji rojstni dan moj zadnji.
Ne boš več praznoval rojstnega dneva?
75 let je krasna starost, toda 76. leta ne bom dočakal.
Dovolj mi je.
Govoriš resno? -Ja.
Zakaj? -Ker sem zdaj še v dobrem stanju,
nočem pa postati odvisen od vas ali zdravnikov ali kaj takega.
Že nekaj let imam za ta namen neki prašek.
Nekaj let? -Ja.
Zakaj nam nisi povedal prej? -Hotel sem biti prepričan.
In zdaj si? -Zdaj sem.
Dobil sem novo pošiljko, stari je potekel rok.
Nočem več živeti. -Nočeš?
Tudi jaz kdaj česa nočem.
Keet in Noah vedno česa nočeta. Vsi kdaj tako čutimo.
To še ni razlog, da se ubiješ. -No, da se ubiješ...
Tako je. -Dovolj mi je, Iris.
Si bolan, očka? -Ne.
Žal mi je.
Toda če vam ne bi povedal, bi bilo...
Zdaj se lahko privadite na to misel.
Privadimo? -Ja.
Toda, očka, je to sploh dovoljeno?
S praškom, ki ga imam, je to zelo humano. Veliko ga uporabljajo.
Sploh ne razumem.
Zdrav si. Iris imaš, mene imaš.
Nisi na vozičku, vsak torek nama paziš otroka.
Vnuka imaš, živiš v fantastični hiši,
neodvisen si. Zakaj? -Povedal sem. Dovolj mi je življenja.
Kakšen idiotski argument je to? Saj nisi otrok, pizda!
Iris, nehaj. -Kaj? Ne razumem.
Ne razumem. In nočem razumeti, pizda.
Razumem, da je težko sprejeti.
Nikoli ni pravi čas. Ali je prepozno ali prezgodaj.
Raje bi odšel prezgodaj.
Zato bi rad odšel čez nekaj mesecev.
Odšel? Daj, no, očka. Življenje ni jeben rebus.
Mogoče bi morali to malo pustiti...
Ja.
Odšel. Resno, očka?
Lahko to pustim tukaj?
Ne moreš spati?
Coco, zaspi, prosim. -Teroriziraš mamo?
Res vžge samo to?
Samo to utiša Coco.
Grozen ogljični odtis. -Za splav je malo prepozno.
Jan hoče umreti. -Kaj?
Šališ se, ne? -Ne.
Resno?
Pridi.
Zelena je. -Kako bo to naredil?
Menda ima že nekaj let nekakšen prašek, s katerim se bo ubil.
Kaj? -Ja.
Je to dovoljeno? -Mislim, da je zakonito. Lau...
Zapelji okrog, idiot.
Pa daj.
Naj govorim z njim? -Misliš, da ga lahko odvrneš?
Ja. Če hočeš, bom to naredila.
Dosegla bom, da si bo premislil. S silo, če bo treba.
Jebenti.
Ti je padlo? -Nimam... Ampak tu je ena.
Lahko vzameš to.
Si otrokoma povedala? -Ne.
To s tabo nima nič. Ne smeš tega misliti.
Nisem mislila tega. -Oprosti.
To pove nekaj o Janu, ne o tebi in Ivanu. To je vse.
Misliš, da bo to naredil? -Ja.
Ja, mislim, da bo.
Pusti to. -Kako se počutiš zaradi tega?
Za vaju je to seveda hud šok.
Toda poskusi na to gledati iz Janovega zornega kota. Seveda je težko.
Vendar je tudi lepo, da človek lahko sam skrbi zase.
Odkrito, ponosna sem na vajinega očeta, da ima toliko poguma.
Časovnik je vključen. Škoda, če ne boš končala. Iti moramo.
Že prej je govoril, da noče hirati.
Da bi raje, da bi mu bilo to prihranjeno. -To je pa legitimno, ne?
Nikoli nisem tega slišala. -Iris, slišala si ga to govoriti.
Ne bi smela priti.
Že greš? -Adijo. Adijo, Keet, adijo, Noah.
Dennis, kako se imenuje nevihta?
Oplazila je Nizozemsko, Anglijo pa močno prizadela.
Zveni kot lik iz filma!
Če se ne prilagodimo, bomo utonili. -Vodja prilagajanja.
Kako si se imela konec tedna, Iris?
Čudno.
Oče nam je rekel, da noče več živeti.
Umreti hoče.
Kar tako.
Jezus. -Žal mi je.
Lepo diši. Je to tvoja slavna lazanja?
Ja.
Hvala, da sta prišla pome. -Beži.
Lazanje menda ne boš peljala na kolesu.
Tako...
Ljubica, imaš mojo torbo?
Ej!
Daj mi.
Še ena škatla. -Ampak mislim, da je nekaj drugega.
Mislim, da so figurice. -Kaj je to?
Lahko, na primer, narediš rečico. Takole.
Glejmo film.
Dlje ko bo trajalo, manj bosta lahko gledala.
Daj. Ne, pridi. Ti tudi, Noah.
Kako je šlo z Lolo? -Nobenega problema?
Spi. -Kot lutkica.
Res je ljubka. -Imenitno.
Očka, boš malo? -Prosim.
Videti je super.
Je vse tiho? -Za zdaj.
Videti je okusno. -Elizabeth?
Mlačna je. Ni dobra. Nazaj v pečico mora.
Dajmo nazaj.
Boš lahko?
Si pogledal tisto spletno stran? -Ja, a je preveč zapleteno.
Raje imam, da je bolj preprosto.
Želel bi, da bi bil konec kar najbolj preprost tako zame kot za vas.
Zato bi rad z vami izbral primeren dan.
Okrog mojega rojstnega dneva, kot že veste.
Lahko 18. novembra ali kakšen dan pozneje.
Vendar ne bi hotel predolgo čakati.
Kaj praviš na ta datum?
Šlo bi. -Ja?
Ta datum nama najbolj ustreza.
Tebi, Iris? -Ne. To je res jebeno nerodno.
Mama? -Ja, ljubica?
Ne dela. -Samo play pritisni.
Poskusila sem. -Play.
Desetkrat sem poskusila. -Ne desetkrat, enkrat.
To je službeni prenosnik.
Pogledala bom.
Z Ivanom sem se o nekaterih stvareh že pogovoril.
Mislim, da bi bilo dobro narediti nekakšno skripto.
Na internetu sem bral, da mnoge družine uporabijo skripto.
Pametno bi jo bilo imeti.
Oprostite. Zdaj deluje.
Toliko je vsega, za kar moramo poskrbeti.
Odpovedati naročnine, pa hiša, pohištvo...
Upepelitev ali pokop.
Katera krsta, katera žara. Pesmi, govori, osmrtnice.
Z nekom sem govoril o hiši.
Zdaj jo je pametno prodati.
Plačali boste manj davka na dediščino.
Bomo resno to počeli?
Naenkrat je to normalno?
Očka, hočeš, da smo zraven, ko se boš ubil?
Iris, lahko o tem govorimo drugič? -Raje bi, da mi poveste zdaj.
Iris, ne vem še. Je to v redu?
Mislila sem, da ste že naredili načrt.
Ne gre za to. Nočem, da bi bili v nevarnosti, ko me ne bo.
Boš rojstni dan praznoval? -Ja.
In vsi bodo vedeli? -Ne, seveda ne.
Samo zabava za rojstni dan bo. -Poslovilna.
Daj mi krožnik, očka, naložil ti bom.
Kot veste, je naše podjetje doletela čast, da bo predstavljeno
na Mednarodni konferenci o vodi.
Iris bo imela govor.
Ja. Pozdravljeni.
Opisala bom našo raziskavo "Voda za življenje."
Več kot polovica vseh beguncev je podnebnih beguncev.
S temi modeli lahko zagotovimo vodo
in dostop do vode v najbolj sušnih predelih sveta.
Na ta način se, na primer, pričakovana življenjska doba
moškega v Turkani, enem najbolj sušnih delov Kenije,
lahko podaljša za deset let.
Sicer ne bi dočakal več kot 50 let.
Si predstavljate?
Pri tej starosti se na Nizozemskem odseliš od staršev.
S takim upravljanjem pa lahko zagotovimo življenje
in kakovost življenja za prihodnje rodove.
Razen če ne bodo raje umrli.
Nazaj k modelu. Da se vrnem...
Tu govorimo o usmerjanju tokov in je več...
Čakaj.
Na začetku je veliko kitar in potem... Pravzaprav je preprosto.
Čakaj. Ponovi.
Še enkrat.
Čakaj, da vidim.
Ne najde je. -Že ves dan jo imam v glavi.
Od kod je? -V glavi jo imam. Ne spomnim se.
Nekaj iz preteklosti. -Čakaj, ponovi.
Najprej kitara. -Peti moraš.
Potem pride klavir in se začne od začetka.
Počakajte, prosim. Hvala.
Dober dan.
Se spoznaš na glasbo? -Se.
Bi poslušal, če ti nekaj zamrmram?
Prosim? -Ne spomnim se naslova pesmi.
Lahko.
Najprej je kitara, kitara, kitara, potem pa...
In potem spet.
Skrivnostno.
Dve pesmi mi prideta na misel.
"How Can We Hang On To A Dream" od Tima Hardina.
In mogoče, zaradi akordov, "Cause" od Rodrigueza.
Zdaj je znana zaradi dokumentarca. Nisem pa prepričan.
Gre za tvojega očeta? -Mi ju lahko pošlješ po e-pošti?
Tisto, kar si rekla... -Ju lahko pošlješ?
Seveda, ja.
Dobili ste Lauro...
Jezus, Lau, kateri kreten to piše? In ali si videl mojo sobo?
Imamo prostor. Denon.
Potem se pogovoriva. Adijo.
Živjo.
Elizabeth ni hotela priti? -Ne, mislila je... Primi.
Mislila je, da morava to narediti skupaj.
Mislim, da ima prav.
Je doma z otrokoma? -Ja.
Živjo, očka. -Živjo.
Seveda je zabavno, ko pridejo tudi otroci,
ampak ti imajo o vsem svoje mnenje.
Kot Elizabeth. -Ja.
Bizarno je, a mislim, da se počasi privajam.
Pa ti? -Ne.
Živjo, očka. Torej nalepiva nalepke na predmete, ki jih želiva.
Kupil sem nalepke. Jaz bom vzel zelene, ti vzemi rdeče.
Če bosta na čem dve, bova vrgla kovanec.
So bile na razprodaji? -Ne.
Nisi še potrdila datuma. Lahko to narediš?
Zdaj? -Ja, da s tem končamo.
Jasno. Prav.
Poglejmo...
Na dan zabave? -Na primer.
Lahko, prosta sem. -Si?
Ja. -Prav, potem imamo datum.
To pomirja, ne, oče?
Začel bom spodaj.
Jaz sem. Dol grem po jeklene svetilke.
Ne, kavča ne.
Bi kaj spila? -Ne.
Se mi je zdelo, ja.
Mislim, da bom tudi jaz začela spodaj.
Naj grem ven? -Ne.
Ne, tako je bolje.
Kam je šel oče? -Ne vem.
Si vedela, da je mamina obleka še tu?
Ne.
Mislim, da hočem biti takrat poleg. -Kdaj?
V očetovih zadnjih trenutkih. -Ne moreš biti. Očka je tako rekel.
Ni treba, da kdo ve.
Ne moremo pustiti, da bi odšel sam, ne?
Si zgoraj končala? -Ja.
To je bilo pa hitro. -Ja.
Z nikomer se mi ni treba o vsem dogovarjati.
Greva na potovanje? -Ne. Preselila se bom k tebi.
Očka.
Kaj praviš?
Bi kavo? -Ne, takoj grem.
Očka.
Boste kupili? -Prosim?
Ta kozarec.
No... -Ne?
Pojdi dol.
Tebi govorim. Skačeš po kavču, ki ni tvoj.
Kaj je narobe?
Sme tudi doma skakati po kavču?
Zakaj? -Kavč je moj.
Zakaj je potem tukaj? -Prišlo je do nesporazuma.
Brat bi me moral poklicati.
In to vam daje pravico do kavča?
Ja. -Zberite se.
Prava se oglaša. Malo pazite na tega pamža.
Prosim? Liv, pridi sem.
Ta ženska ni gladka. Na takih krajih srečaš vse mogoče.
Gospodična...
Blagajna. -To je moje.
Poglejmo. To je 3,50.
Ne, to je zares moje. Dobila sem ga od očka, ko sem bila stara štiri leta.
Ben. -Gospodična, kaj je?
To je moj voziček za punčke in odnesla ga bom.
Ne morete kar jemati stvari. -Kar jemati?
Tole, tisti kozarci in kavč so last moje družine
in vzela jih bom nazaj. -Žal mi je.
Razumem, da je to sitnost, toda svoje stvari bom vzela nazaj.
Ne morem delati izjem.
Koliko ste rekli? -3,50.
Lahko plačam s kartico? -To bo 50 centov več.
Pustiva?
Super igralec bi bil, očka.
Daj, vstani.
Očka.
Vama je bilo všeč?
Ja. Zabavno.
Tebi, Ivan? -Mislim, da je bil ta dober.
Vaditi moram z jogurtom. Spiti moram na eks, sicer ne bo šlo.
Naj prinesem še jogurta? -Ja.
Kaj morava najprej narediti, ko te zjutraj najdeva?
Ravno sem razložil.
Pomaga mi, če ponavljam. Za vsak primer.
Predvsem morava preveriti, ali je očka mrtev.
Se ga ne dotikati.
Potem pokličeva zdravnika, on pa policijo. Zaporedje je ključno.
Kako bova vedela, da je mrtev, če se ga ne smeva dotikati?
Zakaj si rokavic ne nadeneva prej? Zdaj so na hodniku odtisi.
Ja...
Res je. Vzela bova rokavice.
Dala jih bova ven k vhodu
in še par na vrt. To bo opomnik.
Po vsej hiši bodo odtisi. Imeli bomo zabavo.
To je res.
Toda na internetu vsi pišejo, da je treba narediti tako.
Navada je, da posnameš video, da se vidi, da to počneš prostovoljno,
da te nihče ne sili in da to delaš sam.
Seveda pa je to tudi v moji oporoki, ki je tam na mizi.
Prav. Kaj misliš ti?
Mislim, da bi spila pivo. -Tudi jaz bi pivo.
Bi vadil za video ali bi ga posnel sam?
Tudi jaz bi pivo.
Dober dan. -Dober dan.
Zelo nas zanima hiša, zato sem poskusila.
Saj je naprodaj? -Ja.
Vstopite. -Smem? Z veseljem bi.
Seveda. -Super.
Iz Amsterdama smo. Pet nas je.
Lepo. Polna življenja bo.
To je predsoba. Na tleh je steklen mozaik.
Če se vam zdi zastarel, ga lahko zamenjate.
Kajne, očka? -Kaj?
V predsobi je na tleh steklen mozaik, ki ga zlahka zamenjaš.
Najbrž, ja.
Bi kaj spili? -Ne, hvala.
Pojdiva v kuhinjo.
Posodobljena je v skladu z najnovejšimi standardi.
Tudi lepo okno imate. Hladilnik je nov.
Ledomat.
Omarice je arhitekt oblikoval posebej za to kuhinjo.
To je ena tistih hiš iz 70. let,
ki zaradi dizajna nikoli ne postanejo dolgočasne. Kajne, Ivan?
Tako je. -Gospa se zanima.
Ne bi tega prepustili posredniku?
Zakaj, če je že tu?
No... -Pridite, pojdiva na vrt.
Vrt je skrit pred pogledi. Prostor je tudi za kolesa.
Naša stara gugalnica je še tu. Če je moj brat ni odnesel.
Ne, še je tu. Tu pridemo na teraso.
Tu je velika zelenica za igro. Kot nalašč za peko na žaru.
Stopiva v dnevno sobo.
Treba jih je podmazati.
To je to. Ogromen prostor. Krasne linije.
In zelo svetlo je. Kamin, izolirana okna.
Vse, o čemer lahko samo sanjaš. -Mislim, da...
Pa telovadno orodje, očka? Ostane?
Ja.
Naprodaj je. Vrhunsko. Uredili bomo.
Mogoče bi bilo dobro, da se vrnem... -Ni treba, kar oglejte si.
Ta človek je tukaj preživel pol življenja.
Če imate še kakšno vprašanje, je tu Jan, moj oče.
28. novembra bo tu umrl. Prav tukaj, kjer stojimo.
Vam to ustreza, kar zadeva selitev?
Ali morate prej prodati svojo hišo?
Ampak to je gola formalnost, glede na nori trg nepremičnin.
Vam dam številko našega posrednika? -Ja.
Kaj je?
Žal mi je zaradi tega. Moja sestra ima...
Kaj je?
Zaboga, nehaj! Nehaj!
Vedel sem, da bo polomija, če se boš preselila nazaj.
Aja? Ti bi raje pomagal očku v grob.
Ni res! Morali bi se držati dogovora.
Novica. Jaz sem tukaj.
Misliš, da si bo premislil, če boš živela z njim.
Ne.
Ivan. Kaj pa ti tukaj?
Dobro vprašanje. Kaj si počel tukaj?
Kaj počnem tukaj?
Ti si tista, ki hoče, da vse ostane, kot je bilo. Kaj ti iščeš tukaj?
Z očkom sem, dokler sem še lahko.
Tudi ti to želiš, očka?
Vidiš, koliko te ceni. -Bodimo dobri drug do drugega.
Držimo se skripte. To nam daje mir.
Mogoče težko razumeš, vendar ne gre vedno zate.
Ljudje...
Res si fenomenalen. Res.
Ier, na pivo!
Kje imaš kozarec? -Ne vem.
Na, primi. Ponj grem.
Zakaj tega ne počneva več? -Ker sva jebeni starki.
Iris. Si tu?
Ja.
Domov grem.
Ostani. Coco itak spi. -Ja, ampak zjutraj moram v službo.
Sreda zvečer je. Rekla si, da se ne bo nič spremenilo.
Kmalu bodo zaprli.
Potem bova šli kam drugam.
Ne, res sem utrujena. Bojim se, da sem prestara.
Nisi. -Sem. Čez kakšno uro imam službo.
Zamorila si žur.
Iris.
Ja? -Saj nisi s tistim fantom?
Ne, zakaj? -Res ni tvoj tip.
Ier...
Ne počni ničesar, česar jaz ne bi. -Ja.
Te pokličem. -Ja.
Uživaj. -Adijo.
Mogoče rabi samo seks. -Kaj?
Moj oče se hoče ubiti, a mogoče rabi samo seks.
Kaj je zdaj? Zakaj govoriš o svojem očetu?
Ne vem, spomnila sem se.
Prosim, nehaj.
Iti moram. Jutri imam šolo.
Ah, daj. O tem sanja vsak moški.
Ne, ne sanja.
Oprosti, je že v redu.
Kaj počneš?
Me boš spustila? -Ne.
Spusti me. -Ne.
Ven hočem.
Mislim, da sploh nočeš iti.
Prav. Spusti me.
Mater.
Oprosti.
Si v redu?
Naj grem po led?
Želite? -Klicali so me.
Poklical bom šefa.
Dve kavi. -Hvala.
Iris, tukaj sem.
Slišim te.
Naročil sem ti kavo.
Kavo?
Bi vstala, prosim?
Ne bom.
Veš, da te lokale oblikujejo tako,
da nočeš ostati?
Namerno zoprni razmiki med sedeži in mizami,
premočne luči.
Najbrž so pozabili,
da sploh ni slabo, če ležiš.
In dve vedrci. Izvolite. -Hvala.
Dober tek.
Očka, vedrci?
Vseeno se mi zdi lepo, da si se vrnila domov.
Je to l. 2009? -Ja.
Živjo. -Živjo.
Lahko pomagam? -Ja. Vzemi tole.
Ni malo prezgodaj za vse to? -Konec tedna ne bom imel časa,
zato sem se hotel pripraviti.
V družbi z Lolo? -Ja.
Lola pomaga, ker zadnje čase noče spati v svoji posteljici.
Potem začneš jokati.
Poglej to.
To mora v hladilnik. Jogurt, ki ga je želel očka.
Pogledal sem. Rok trajanja je do 14.
Iris, za rojstni dan morava kupiti tudi prigrizke.
Jih lahko ti?
Jasno. -Hvala.
Iris in dedek gresta nakupovat. To je lepo, kajne?
Ja, srček moj. Dedek bo imel kmalu rojstni dan.
Ne bi morala zaviti desno, če greš v trgovino?
Ne, naravnost morava.
Iris, tu moraš zaviti desno. -Ne.
Naravnost moram.
Kaj je to, Iris?
Ne boj se, spakirala sem ti torbo.
Notri je vse. Zobna krtačka, potni list, čisto perilo.
Nočem na potovanje.
Tudi meni se dogajajo stvari, ki so proti moji volji.
Kaj pa Ivan? -Kaj je z njim?
Jezen bo. Nočem tega, Iris.
Za kako dolgo greva?
Kam greva?
V gore. -Gore? To je norost.
Sploh ne. Čez Nemčijo in Avstrijo morava in sva tam.
Hvala.
Za kako dolgo si vzela?
Imeli so za en teden in za eno leto.
Zato sem vzela tisto za eno leto.
Prideš?
Pa poglejmo.
O, ja.
Boš vzel svojo torbo?
Izvoli. -Hvala.
Iris, počakaj.
Kmalu bova tam, oči. Pridi.
Poglejmo.
Deset, devet, osem, sedem... Sranje. Šest, pet,
štiri, tri, dve, ena.
Danes je rojstni dan, hura, hura,
seveda je tvoj.
Vsi ti želimo vse dobro, zato
ti to pesem pojemo.
Še na mnoga leta, hura, še na mnoga leta, hura,
želimo ti še mnogo let življenja, hura.
Čestitam, očka.
Žal mi je, da je malo drugače, kot si si zamislil.
Darilo imam zate.
Naj me strela. Ne morem verjeti, da si to shranila.
Tja bi morali iti, ko sem bila stara 16 let.
Ja, toda takrat je mama prvič zbolela.
In zdaj sva tu.
Notri si nekaj napisal.
"Če hočeš biti velika, bodi v vsem vsa.
Ne izključi ničesar, ne ceni preveč ničesar, kar nisi ti. Vedno daj vse.
V vse, naj bo še tako nepomembno, daj sebe vso.
Tako v vsakem jezeru luna sije v vsem razkošju,
ker cveti zgoraj na nebu."
Hvala, ljubica.
Na.
Zakaj to počneš?
Si vohunila za mano? -Ja.
Dobro je za krvni obtok.
In to potrebuješ?
Ne vem. Samo prijetno je.
Samo prijetno ti je.
Delaš samo tisto, kar te je volja.
Karkoli ti pade na pamet. Ni važno, kaj mislijo drugi.
Očka.
Ni ničesar, kar bi res rad počel?
Jedel ostrige v La Coupolu? -Ne.
Šel na koncert Boba Dylana? Kmalu bo nastopil.
Ne.
Šel na morje? -Ne.
Seksal? -Ne.
S krasno žensko. -Ne.
S spremljevalko za denar? -Ne.
Jaz bom plačala. -Ne.
Se ne bi s kom pogovoril? Z duhovnikom? Se spovedal?
Si znorela?
Kaj pa potem želiš?
Ničesar, Iris. Zares mi ni treba ničesar.
Zakaj potem ne znaš razložiti?
Ker tako in tako ne boš razumela.
V meni je problem? Ne bi razumela? -Ne.
To si rekel. -Ne, ni to.
Reči hočem, da ne bi razumela, pa če bi rekel ne vem kaj.
Saj ne veš. -Vem.
Poskusi. -Ne.
Nisem vredna poskušanja. -Iris, tako polna življenja si.
Nikoli ne bi mogla čutiti kot jaz.
Grozno je, da si sam. Tako se rodiš in tako umreš.
Vmes pa spoznaš, da ne moremo gledati skozi tuje oči.
Ni res. Če se potrudiš, ne.
Kar izključil si me. -Tu stojim. Pogovarjam se s tabo.
Ampak nič ne govoriš. -Govorim, samo poslušaš ne.
Namerno si me izobčil. -Kaj govoriš?
Veš, kaj ta beseda pomeni?
Vem. Tak je občutek.
Seveda ne bi razumel. -Ne razumem.
Jebi se. Bedak.
Moraš me pustiti.
Počutim se, kot da sem kilometre daleč od vsega.
Mojega življenja je konec.
Pogrešam mamo, Iris.
Pogrešam dneve z njo.
Ne morem več.
Kje pa je potem mama? Te čaka zgoraj?
Ne vem.
Vem samo, da je ni tukaj. -Ampak jaz sem.
Jaz sem.
Hvala. Na zdravje tvojega očeta.
Na Jana.
Noah.
Kdo rabi tako ogromno hišo?
Pri sedanjih cenah bo dobil celo premoženje.
Lahko pa bi jo oddajal.
Gerard, imaš vžigalnik? -Seveda.
Samo oddajal bi jo. Če jo oddajaš,
jo je treba urediti. -Samo zdi se lažje.
Hvala.
Bu! -Kdo je to?
Prikradeš se torej? Ujela te bom.
Iris. -Keet, prideš? Gremo.
Odhajate.
Odhajam. -Prav, ja.
Pokliči me, prav? -Seveda.
Prav, adijo. -Vsekakor me pokliči.
Jan, gremo. -Počakaj. Lahko vzameš Lolo?
Hvala, da ste prišli.
Kmalu se vidimo. -Hvala.
Greste lahko sami ven?
Greš kmalu spat? Boš zaspala?
Pridi k mamici. Živjo, ljubica.
Adijo.
Greva, ljubica.
Keet, prideš? -Že grem.
Pojdi v avto.
Kmalu se vidimo.
Keet, prideš? -Si objela dedka?
Pridi sem, ti. -Adijo, dedi.
Adijo, ljubica. -Adijo.
Vidimo se zvečer. Pazi, kako voziš.
Iris.
Kaj je to?
Antiemetik. Veliko ga moraš vzeti.
Včeraj sem ga začel jemati.
Kaj pa je to? -Ta prašek.
Ne morem.
Saj bo v redu. -Res?
Boš ostala? -Ja.
Si se spomnil, katera je tista pesem?
Ne.
Mojega življenja je konec. Moje življenje je končano.
Prišel je čas, da ga končam po svoji volji.
Kot vidite, sem popolnoma sam. Nihče mi pri tem ne pomaga.
Zapuščam poslovilno pismo in oporoko.
ROŽNATI MESEC
MEDIATRANSLATIONS