Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
РОЗОВА ЛУНА
Тук съм. - Здравей.
Здрасти.
Здрасти, татко. - Здравей, мила.
Взе ли всичко? - Да.
Червено вино ли искате, или бяло?
Къде са децата? - Татко не искаше да идват.
Не можахме да намерим детегледачка. - Сами ли ги оставихте?
Не, разбира се. - С мама правехте така, нали?
Отивахте на кино, докато спяхме. - Понякога го правехме.
За щастие, майка ми дойде да ги гледа.
Защо не искаше да дойдат, татко?
Татко, ще донесеш ли вода?
Татко? - Така е малко по-спокойно.
Добре си сготвил, татко.
Сигурен ли си, че го раздели поравно?
Станал съм специалист. Кет и Ноа все го правят.
Нали не е толкова зле? - Мислиш ли?
Хубаво е да знам, че имам едно и четвърт кюфте от риба.
Искаш ли? - Кърито люто ли е?
В менюто пише, че е с една чушка. - Не се заблуждавай!
Аз ядох пилешко с кашу и сос от миди. Беше страшно люто.
Страшно люто ли? Не беше.
Къде го ядох? - Може би в "Тайландски вкусотии".
Може ли малко от това? - Ето.
Ирис, как върви с водата? - Добре.
Има ли нещо ново и вълнуващо? - Не съвсем.
Ще ходя на една конференция.
Къде? - В Южна Африка.
Ще ходиш в Южна Африка ли? - Да. Горката аз.
Ще ходиш в Южна Африка ли? Сама ли?
Може ли да ви помоля за малко внимание?
Поканих ви,
защото от известно време искам да ви споделя нещо.
Да не си срещнал някоя жена? - Не.
Обичам ви всичките.
Но трябва да ви кажа нещо. Надявам се да уважите моя избор.
Макар че може и да не ви хареса.
Реших следващият ми рожден ден да ми е последен.
Вече няма да го празнуваш ли?
Седемдесет и пет години са чудесна възраст, но няма да навърша 76 г.
Приключих.
Сериозно ли говориш? - Да.
Защо? - Защото сега съм все още добре.
Но не искам да съм зависим от вас, от лекари или нещо такова.
За тази цел от няколко години имам едно прахче.
От няколко години ли? - Да.
Защо не ни каза по-рано? - Исках да съм убеден в това.
Сега убеден ли си? - Да.
Тъкмо си купих нова опаковка. На старата й изтече срокът на годност.
Не искам да живея повече. - Не искаш ли?
Понякога и на мен не ми се прави нещо.
Кет и Ноа не щат да правят нищо.
На всички се случва. Не е причина да се самоубиваш.
Чак пък самоубийство. - Такова си е.
Дотук бях, Ирис.
Татко, болен ли си? - Не.
Съжалявам.
Но ако не ви бях казал, щеше да е...
Сега имате възможност да свикнете с това.
Да свикнем ли? - Да.
Татко, позволено ли е изобщо това?
С това прахче става по доста хуманен начин. Много се използва.
Изобщо не мога да го разбера.
Здрав си. Имаш Ирис. Имаш мен.
Не си в инвалидна количка. Всеки вторник гледаш деца.
Имаш внуци. Живееш в прекрасна къща.
Не зависиш от никого. Защо? - Казах ти. Приключих с живота.
Що за скапан аргумент е това? Не си дете, мамка му!
Ирис, стига! - Какво?! Не го разбирам.
Не разбирам. Не искам да го разбера, мамка му!
Наясно съм, че е трудно за възприемане.
Няма точен момент. Или закъсняваш, или подраняваш.
Предпочитам да подраня.
Затова искам да сляза след няколко месеца.
Да слезеш ли? Стига, татко! Животът не е разходка с автобус.
Може би трябва да оставим нещата малко да се уталожат.
Да.
Да слезеш... Ти сериозно ли, татко?
Може ли да оставя това тук?
Не можеш да заспиш ли?
Коко, заспивай, моля те! - Тормозиш майка си ли?
Само това ли има ефект?
Само така Коко млъква.
Ужасен екологичен отпечатък. - Малко е късно за аборт.
Ян иска да умре. - Какво?!
Шегуваш ли се? - Не.
Наистина ли?
Ела!
Светна зелено. - Как ще го направи?
От години има някакво прахче, с което да се самоубие.
Какво?! Разрешено ли е изобщо?
Мисля, че е незаконно. Лау!
Просто заобиколи, глупак!
Хайде!
Искаш ли да поговоря с него? - Дали ще го накараш да размисли?
Да. Ако искаш, ще го направя.
Ще го накарам да размисли. Ще използвам сила, ако трябва.
По дяволите!
Изпусна ли го? - Не е в мен, но там има едно.
Може да използваш това.
Каза ли на децата? - Не.
Това няма нищо общо с теб. Не бива да мислиш, че има.
Не си го мислех. - По дяволите! Извинявай.
Това говори повече какъв е Ян, не ти или Иван. Това е.
Мислиш ли, че ще го направи? - Да.
Да, така мисля.
Остави това! - Как те кара да се чувстваш това?
Разбира се, за вас двамата е голям шок.
Но се опитай да възприемеш гледната точка на Ян. Трудно е, разбира се.
Тогава донякъде изглежда красиво, че човек може да има такъв контрол.
Честно казано, гордея се с баща ви, че има такава смелост.
Броячът е включен. Ако не свършите - жалко. Трябва да тръгваме.
Преди е споменавал, че не иска да живее грохнал.
Че предпочита да си го спести. - Доста резонно, нали?
Не съм чувала подобно нещо. - Ирис, чувала си да го казва.
Не трябваше да идвам.
Тръгваш ли вече? - Чао, Кет. Чао, Ноа.
Как мина уикендът ти, Ирис?
Супер.
Баща ни ни каза, че вече не му се живее.
Иска да умре.
Просто ей така.
Боже! - Съжалявам.
Ухае хубаво. Това прочутата ти лазаня ли е?
Да.
Благодаря, че ме взехте. - Стига глупости!
Не може да идеш с колело с тази лазаня. Представяш ли си?
Така...
Скъпа, взе ли чантата ми?
Дай да взема чантата!
Още една кутия. - Но това май е нещо друго.
Това май са фигурки. - Какви са тези неща?
Можеш да направиш една река например. Ето тук.
Да гледаме някой филм!
Ако се бавиш още, ще гледаме по-малко.
Хайде! Ноа, и ти.
Как мина с Лола? - Никакви проблеми. Спи.
Кукличка е. - Много е добричка.
Чудесно.
Татко, искаш ли малко? - Да, моля.
Изглежда прекрасно.
Кротуват ли? - Да, засега.
Изглежда вкусно. - Елизабет?
Поизстинало е. Не става. Трябва да го сложим в печката.
Да го върнем!
Ще се справиш ли?
Погледна ли онзи уебсайт? - Да, но е твърде сложно.
Искам да е по-простичко.
Искам краят да е възможно най-лесен за мен, но и за вас.
Затова искам да избера ден, който да е подходящ за вас.
Някъде около рождения ми ден, както вече знаете.
Може да е на самия 28-и ноември или няколко дена след това.
Но предпочитам да не чакам дълго.
Какво ще кажеш да е на точната дата?
Става. - Да.
На точната дата е най-удобно за нас.
Ти как мислиш, Ирис? - Не, много е неудобно, мамка му!
Мамо? - Да, миличка.
Не работи. - Натисни копчето!
Вече пробвах. - Копчето за пускане.
Опитах десет пъти. - Не десет, само веднъж.
Това е моят лаптоп. Всичко е там. - Ще погледна.
Вече обсъдих някои неща с Иван.
Мисля също, че е добра идея да се състави нещо като списък.
В интернет видях, че много семейства използват списък.
И аз мисля, че е добре да имаме.
Извинете. Пуснах им го.
Има много неща за вършене.
Да се спрат абонаменти, къщата, мебелите...
Кремация или погребение. - Какъв ковчег или урна?
Музика, слова, некролози.
Говорих с един човек и за къщата.
Добър ход ще е да я продадем сега.
Ще платите по-малък данък за наследство.
Наистина ли изведнъж ще се заемем с това?
Изведнъж това нормално ли стана?
Татко, искаш ли да присъстваме, когато се самоубиваш?
Ирис, да го обсъдим друг път, а? - Предпочитам да го разбера сега.
Ирис, още не знам. Доволна ли си?
Реших, че двамата сте планирали всичко.
Не е там работата. Не искам да ви поставя в опасност, когато ме няма.
Ще честваш ли рождения си ден? - Да.
И всички ще знаят ли? - Не, разбира се.
Ще е просто парти за рожден ден. - Прощално парти.
Дай ми чинията си, татко! Ще ти сложа.
Както знаете, фирмата ни ще има честта да бъде представена
на предстоящата конференция за водата.
Ирис ще бъде нашият младши говорител.
Да. Здравейте.
Ще ви разкажа малко за нашето проучване "Вода за живот".
Над половината бежанци са такива вследствие на климатичните промени.
С тези модели можем да осигурим вода и достъп до вода
в най-сухите места на света.
По този начин продължителността на живот например на човек в Туркана -
най-сухия район в Кения, може да се увеличи с 10 г.
Обичайно там човек не живее повече от 50 г. Представяте ли си?
Тук - в Холандия, на тази възраст човек напуска дома на родителите си.
С този план можем да осигурим живот
и качество на живот за бъдещите поколения.
Освен ако не предпочитаме да умрем.
Да се върнем към модела! Да видим сега.
Обсъждаме водната програма. Има няколко...
Чакай! - Започва с китара.
И после е доста простичко.
Направи го пак!
Още веднъж.
Чакай да видим!
Не става. - Цял ден ми е в главата.
Откъде е? - В главата ми е. Не помня.
Нещо от едно време. - Изтананикай го пак!
Първо е китарата. - Трябва да го изпееш.
Включва се пианото и започва отначало.
Задръжте, моля! Благодаря.
Здравей.
Разбираш ли нещо от музика? - Да.
Става ли да ти изтананикам нещо?
Моля? - Не си спомням името на песента.
Добре.
Започва с китара, а после...
И после пак.
Трудна работа.
Сещам се за две песни.
"Как да запазим мечта" на Тим Хардин.
Заради тоновете бих казал и "Причина" на Родригес.
Заради документалния филм е добре позната. Но не съм сигурен.
Това баща ти ли касае? - Ще ми ги пратиш ли на имейла?
Това, което каза на обяд... - Ще ми ги пратиш ли?
Да, разбира се.
Ще вземеш ли решение за това днес? - Да
Боже, Лау! Кой безнадежден глупак пише тая гадост? Видя ли стаята ми?
Разполагаме с мястото. Системата е "Денон".
Ще го обсъдим после. До след малко.
Елизабет не иска ли да дойде? - Не, тя... Подръж това!
Според нея това е нещо, което трябва да направим двамата.
Реших, че има право.
Вкъщи с децата ли е? - Да.
Здравей, татко. - Здрасти.
Забавно е, когато децата са с нас,
но те имат собствено мнение за всичко.
И Елизабет, разбира се. - Да.
Много е странно, но мисля, че започвам да свиквам с това.
Ами ти? - Не.
Здрасти, татко.
Идеята е да сложим лепенки на нещата, които искаме.
Купих лепенки. Ще взема зелените. За теб са червените.
Ако на нещо има две лепенки, ще хвърляме монета.
На разпродажба ли бяха? - Не.
Още не си потвърдила за някоя дата. Би ли го направила?
Сега ли? - Да, та да приключим с това.
Да. Добре.
Да видим...
В деня на партито, а? - Например.
Добре. Свободна съм. - Става ли?
Да. - Добре. Определихме датата.
Това вече няма да го мислиш, нали, татко?
Ще почна от долния етаж.
Пак съм аз. Отивам долу за стоманените лампи.
Не за диваните.
Искаш ли нещо за пиене? - Не, няма нужда.
Да, така и предположих.
И аз ще започна от долния етаж.
Да изляза ли за кратко? - Не.
Не, така вероятно е по-добре.
Къде отиде татко? - Не знам.
Дрехите на мама са още там. Знаеше ли?
Не.
Мисля, че искам да съм там. - Къде?
За последните мигове на татко. - Не може. И татко го каза.
Не е нужно някой да знае.
Не бива да го оставяме да си отиде сам, нали?
Приключи ли горе? - Да.
Доста бързо. - Да.
Не е нужно да обсъждам всичко с някого.
На пътешествие ли отиваме? - Не. Идвам да живея при теб.
Татко!
Какво ще кажеш за това?
Искаш ли кафе? - Не. Ей сега идвам.
Татко!
Ще купувате ли това? - Моля?
Тази стъклария.
Аз... - Няма ли?
Слез!
На теб говоря. Скачаш на диван, който не е твой.
Какво има? - Вкъщи оставяте ли я да скача така?
Защо? - Този диван е мой.
Тогава защо е тук? - Стана недоразумение.
Брат ми трябваше да ми се обади.
Затова ли се държите така? - Да.
Осъзнайте се! - Намерил кой да каже!
Наглеждайте тая калпазанка! - Моля!
Лив, ела! Тази не е добре с акъла. Така става на такива места.
Госпожо!
Минете през касата! - Ами... Това е мое.
Да видим! Струват общо 3,50.
Не, наистина е мое. Получих това от баща си, когато бях на четири.
Бен! - Госпожо, какво става?
Тази количка за кукли е моя. Вземам си я.
Не може просто да вземате неща. - Да вземам ли?
Това, онези стъклени неща и дивана са на семейството ми.
Сега си ги вземам обратно. - Съжалявам.
Осъзнавам, че е много досадно, но просто си връщам нещата.
Не може да правя изключения.
Колко струваше? - Три и петдесет.
Може ли да платя с карта? - Ще струва с 50 цента отгоре.
Ще приключваме ли с това?
Татко, щеше да станеш страхотен актьор.
Ставай!
Татко...
На вас как ви се стори?
Да. Забавно.
А на теб, Иван? - Мисля, че мина доста добре.
Трябва да се упражнявам с киселото мляко. Трябва да влезе наведнъж.
Да донеса ли още кисело мляко? - Да.
Какво да направим първо, след като те открием сутринта?
Току-що ти казах. - Да, но не е зле да го повторим.
За всеки случай.
Най-важно е да се уверим, че татко е мъртъв.
Не трябва да го пипаме.
После се обаждаме на лекаря и на полицията. В този ред. Важно е.
Как ще се уверим, че е мъртъв, ако не може да го пипаме?
Защо не сложим ръкавици по-рано? Сега има отпечатъци в коридора.
Да.
Напълно си права. Тогава ще вземем ръкавиците с нас.
Ще си ги сложим на тротоара отвън
и ще оставим няколко в торбичка на двора, за да се подсетим.
Ще има отпечатъци в цялата къща. Нали ще е имало парти?
Добра забележка.
Но навсякъде в интернет пише, че се прави така.
Често хората заснемат клип. В него ще кажа, че го правя доброволно,
че никой не ме кара насила и че съм сам.
Но го пише и в завещанието ми. То е на масата ето там.
Да, това е добре. Ти как мислиш?
Допи ми се бира. - И аз искам една.
Ще се упражняваш ли за клипа, или ще го направиш сам?
И аз искам бира.
Здравейте. - Здравейте. Добър ден.
Имаме голям интерес към къщата. Реших просто да дойда да погледна.
Продава се, нали? - Да.
Защо не влезете? - С удоволствие, щом може.
Може, разбира се. - Чудесно.
От Амстердам сме. Имаме пет деца.
Прекрасно. Значи къщата ще е пълна с живот.
Това е антрето. Подът е със стъклена мозайка.
Може да я махнете, ако ви се струва старомодно.
Нали, татко? - Какво?
Подът в антрето е със стъклена мозайка, която лесно ще се подмени.
Да, предполагам.
Искате ли нещо за пиене? - Не, благодаря.
Да отидем в кухнята!
Напълно в крак е с новите стандарти за кухненски дизайн.
Тук има и хубав прозорец. Хладилникът е нов.
Има машина за лед.
Бюфет, който е проектиран от архитекта специално за тази къща.
Това е невероятен дом от 70-те,
който никога не дотяга благодарение на дизайна си.
Нали, Иван? - Да.
Тази жена проявява интерес. - Да оставим това на брокера, а?
Защо? Тя е тук в момента, нали?
Хайде да отидем в градината!
Градината е много уединена. Има място за всички велосипеди.
Старата ни люлка е тук, стига брат ми да не я е откраднал.
Да, още е тук. Сега минаваме през терасата.
Има много трева, на която да се играе. Идеално е за барбекю.
Да отидем във всекидневната!
Това трябва да се смаже.
Ето. Мястото е огромно. Има красиви графични линии.
Влиза много светлина. Има камина и двойни стъкла.
Всичко, за което сте мечтали. - Мисля, че...
Има и тренажор. Татко, ще остане ли? - Да.
Продава се. От най-хубавите е. Ще го уточним.
Ще е по-добре, ако дойда пак... - Няма нужда. Огледайте!
Ето го човека, живял тук половината си живот.
Ако имате въпроси, това е баща ми Ян.
Той ще умре тук на 28 ноември. Точно на мястото, където стоим.
Удобно ли е по отношение на преместването,
или първо ще продадете вашата къща?
Но това е просто формалност с този шантав пазар на имотите сега.
Да ви дам ли номера на брокера? - Да.
Какво?
Много съжалявам за това. Сестра ми има...
Какво?
Боже! Престани!
Знаех, че е ужасна идея да се преместиш тук.
Нима? Предпочиташ да помогнеш на татко да влезе в гроба.
Не е вярно. Трябваше да се придържаме към уговорката си.
Имам новина за теб. Тук съм.
Мислиш си, че ще промениш решението му, като прекараш време с него.
Няма начин.
Здрасти, Иван. Какво правиш тук?
Добър въпрос. Какво правиш тук?
Какво правя тук ли?
Ти искаш нещата да останат постарому. Ти какво правиш тук?
Прекарвам време с татко, докато все още мога.
И ти ли искаш това, татко?
Виждаш колко си ценена тук. - Нека сме мили един към друг!
Ще се придържаме към списъка. Той ни дава спокойствие.
Може би ти е трудно да го осъзнаеш, но не всичко се върти около теб.
Хора...
Страшна работа си. Наистина.
Ирис, нося бира.
Къде е чашата ти? - Не знам.
Дръж това! Аз ще я взема.
Защо вече не правим това? - Защото сме стари, мамка му!
Ирис, там ли си?
Да. - Ще се прибирам.
Остани! Коко и без това спи. - Да, но утре съм на работа.
Но сега е сряда вечер. Каза, че нищо няма да се промени.
След малко ще затворят.
Просто ще отидем другаде.
Не, много съм уморена. Опасявам се, че съм твърде стара.
Не си. - Напротив.
Смяната ми почва след няколко часа.
Разваляш купона.
Ирис?
Да. - Нали не си с онзи дечко?
Не. Защо? - Той не е твой тип.
Ирис?
Не прави нищо, което не бих сторила! - Добре.
Ще ти се обадя. Чуваш ли? - Да.
Забавлявай се! - Чао.
Може би просто се нуждае от секс. - Какво?
Баща ми иска да се самоубие. Може би просто му е нужен секс.
Мамка му! Защо сега говориш за баща си?
Не знам. Просто ми хрумна.
Спри, моля те!
Трябва да тръгвам. Утре съм на училище.
Хайде! Това е мечтата на всеки мъж.
Не, не е.
Извинявай. Няма нищо.
Какво правиш? Ще ме пуснеш ли? - Не.
Хайде! Пусни ме! - Не.
Искам да си ходя.
Мисля, че изобщо не искаш да си ходиш.
Добре. Пусни ме!
Мамка му!
Извинявай. Добре ли си?
Да донеса ли лед?
Какво ще желаете? - Получих обаждане.
Да. Ще викна мениджъра.
Две кафета. - Благодаря.
Ирис, тук съм.
Чувам те.
Поръчах ти кафе.
Кафе ли?
Ще станеш ли, моля те?
Не.
Знаеш ли, че тези места ги правят така, че да не искаш да стоиш дълго?
Нарочно правят седалките и масите непропорционални.
Лампите са твърде ярки.
Явно са забравили,
че ако си легнал, не е толкова зле.
И две кофички. Заповядайте. - Благодаря.
Добър апетит!
Татко, кофички ли?
Мисля, че е хубаво, че се премести обратно вкъщи.
Това от 2009 г. ли е? - Да.
Здрасти. - Здрасти.
Да ти помогна ли? - Вземи това!
Не е ли малко рано за това? - По-късно през седмицата съм зает.
Затова реших да се заема с някои приготовления.
Заедно с Лола ли? - С Лола.
Лола помага, защото напоследък отказва да спи в леглото си.
После започваш да плачеш.
Виж това!
Прибери това в хладилника! Киселото мляко, което татко поиска.
Проверих. Годно е до 14-и.
Ирис, трябва да купим нещо за хапване за рождения ден на татко.
Би ли се заела с това?
Да. - Благодаря.
Ирис и дядо ще ходят на пазар. Хубаво е, нали?
Да, миличка. Наближава рожденият ден на дядо.
Не трябва ли да завиеш надясно за магазина?
Не. Трябва да караме направо.
Ирис, трябва да завиеш надясно тук. - Не.
Трябва да продължим напред.
Какво става, Ирис?
Не се тревожи. Взех ти багаж.
Има всичко - четка за зъби, паспорт, бельо.
Не ми се пътува.
И за мен нещата стават против волята ми.
Ами Иван? - Какво?
Ще откачи. Не искам това, Ирис.
За колко време заминаваме?
И къде отиваме?
В планината. - В планината ли? Това е лудост.
Изобщо не е. Минем ли Германия и Австрия, ще сме там.
Благодаря.
За колко взе?
Имаше за седмица или за година.
Затова взех за година.
Идваш ли?
Да видим!
Да.
Ще вземеш ли чантата си?
Ето. - Благодаря.
Чакай, Ирис!
Почти стигнахме, татко. Хайде!
Да видим!
Десет, девет, осем, седем... По дяволите! Шест, пет,
четири, три, две, едно.
Днес някой има рожден ден. Ура, ура!
Със сигурност мога да кажа, че си ти.
Всички много се радваме за теб.
Ще ти изпеем тази песен.
Пожелаваме ти да си жив още дълги години. Ура, ура!
Пожелаваме ти още много години. Ура!
Поздравления, татко!
Съжалявам, че е малко по-различно от това, което очакваше.
Нося ти подарък.
Проклет да съм! Не мога да повярвам, че си го запазила.
Трябваше да идем там за 16-ия ми рожден ден.
Да, но после на майка ти се разболя.
И ето ни сега тук.
Написах нещо вътре.
"За да си велик, бъди цял.
Не изключвай нищо, не преувеличавай нищо, което не си ти.
Бъди цял във всичко. Раздавай се и в най-малкото, което правиш!
Луната се отразява с великолепие във всяко езеро,
защото искри отвисоко."
Благодаря, мила.
Ето.
Защо правиш това?
Шпионираше ли ме? - Да.
Полезно е за кръвообращението.
Това ти е нужно, така ли?
Не знам. Просто ми харесва.
Просто ти харесва.
Просто правиш каквото ти се прави,
каквото ти хрумне, без значение какво мислят другите.
Татко...
Има ли нещо, което наистина ти се ще да направиш?
Да ядеш стриди в "Ла Купол", а? - Не.
А да идеш на концерт на Боб Дилън? Скоро ще има.
Не.
Ами да идеш на море? - Не.
Секс? - Не.
С много хубава жена. - Не.
С ескорт, а? - Не.
Аз ще платя. - Не.
Искаш ли да говориш с някого? Със свещеник? Да се изповядаш, а?
Полудя ли?
Какво искаш тогава?
Нищо, Ирис. Наистина нищо не ми трябва.
Тогава защо не можеш да ми го обясниш?
Защото няма да разбереш.
Вината е в мен, че не разбирам, а? - Не.
Ти това каза. - Не съм.
Казвам, че каквото и да кажа, няма да го видиш през моя поглед.
Не можеш да си сигурен. - Мога.
Пробвай! - Не.
Не заслужавам ли да се опиташ?
Ирис, ти си толкова пълна с живот. Не би могла да се чувстваш като мен.
Гадното е, че човек е сам. Ражда се така и умира така.
А промеждутъкът показва, че не можем да виждаме през очите на другите.
Не е вярно. Не и ако се опиташ.
Просто не ме допускаш до себе си. - Стоя тук и говоря с теб.
Но нищо не казваш. - Казвам, но ти не слушаш.
Нарочно ме остракираш. - Какви ги говориш?
Знаеш ли какво значи "остракирам"? - Ето това. Такова усещане създава.
Не би ме разбрал, разбира се. - Не.
Майната ти! Задник!
Трябва да ме пуснеш.
Имам усещането, сякаш съм на километри от всичко.
Приключих с живота.
Майка ти ми липсва, Ирис.
Липсва ми времето с нея.
Не мога повече.
Тя къде е? Чака ли те там горе?
Не знам.
Но знам, че не е тук. - Но аз съм тук.
Аз съм тук.
Благодаря. Наздраве за баща ти! - За Ян!
Ноа!
На кого му трябва толкова голяма къща?
Ще направи голям удар при сегашното състояние на пазара.
Или може да я даде под наем.
Жерар, имаш ли запалка? - Да.
Дай я под наем! Ако я дадеш под наем...
Струва ми се по-лесно.
Благодаря.
Кой е това? Дебнеш ли ме?
Ей сега ще те хвана!
Ирис! - Кет, идваш ли? Ще се прибираме.
Ще си ходиш.
Ще тръгвам. - Да, добре.
Ще ми се обадиш, нали? - Да.
Добре. Чао. - Не забравяй да се обадиш!
Ян, ще тръгваме. - Чакайте!
Ще вземеш ли Лола?
Благодаря, че дойдохте.
До скоро. - Благодаря, Ян.
Да ви изпратя ли?
Ще заспиш ли скоро?
Ела при мама!
Чао, миличка.
Чао.
Хайде, мила!
Кет, идваш ли? - Идвам.
Идете при колата!
Ще се видим след малко.
Кет, идваш ли? - Прегърна ли дядо?
Ела насам! - Чао, дядо.
Чао, миличък. - Чао.
Чао. Ще се видим довечера. Карай внимателно!
Ирис...
Какво е това?
Това е антиеметик. Трябва да се натрупа в тялото.
Почнах да го пия вчера.
А това какво е? - Прахчето.
Не мога да го направя.
Няма нищо. - Сигурна ли си?
Ще останеш ли? - Да.
Сети ли се коя е онази песен?
Не.
Животът ми приключи. Животът ми е завършен.
Дойде времето сам да сложа край.
Както виждате, тук съм сам. Никой не ми помага за това.
Оставям прощално писмо и завещание.
РОЗОВА ЛУНА
Превод ИВАЙЛО МАРКОВ
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО