Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LUNĂ ROZ
Sunt aici!
- Bună seara! - Bună!
- Bună, tată! - Bună, scumpo!
Ai scos tacâmurile?
- Ai tot ce-ţi trebuie? - Da.
Vin roşu sau alb?
- Unde sunt copiii? - Tata nu a vrut să fie aici.
- Şi nu am găsit bonă. - I-ai lăsat singuri?
- Sigur că nu! - Tu şi mama făceaţi asta, nu?
Vă duceaţi la filme când noi dormeam.
- Da, uneori făceam asta. - Mama mea stătea cu copiii.
De ce nu puteau să vină şi ei, tată?
Tată, ne aduci nişte apă?
- Tată? - E mai linişte aşa.
Foarte bună mâncare, tată!
Eşti sigur că porţiile sunt egale?
Avantajele meseriei. Keet şi Noah fac asta în fiecare zi.
- Nu e rău, nu? - Aşa crezi?
E bine de ştiut că am o plăcintă şi un sfert.
- Vrei şi tu? - Este curry roşu?
- Pe meniu era trecut doar un ardei. - Nu te lăsa păcălit.
Eu am luat pui cu caju şi sos de stridii şi a fost foarte picant.
- Foarte picant? Nu e adevărat. - Unde ai mâncat asta?
- La restaurantul Top Thai? Thailicious? - Îmi dai şi mie?
- Poftim! - Mulţumesc, draga mea!
- Iris, cum e apa? - Totul merge bine.
- Ai noutăţi interesante? - Nu chiar.
Mă duc la o conferinţă de specialitate.
- Unde? - În Africa de Sud.
- Te duci în Africa de Sud? - Da. Săraca de mine!
Te duci în Africa de Sud? Mergi singură?
Dragii mei, puteţi să fiţi atenţi la mine?
V-am invitat în seara asta,
pentru că este ceva ce voiam să vă spun de mai mult timp.
- Ai cunoscut pe cineva? - Nu.
Vă iubesc foarte mult!
Dar trebuie să vă spun ceva şi sper că-mi veţi respecta decizia.
Chiar dacă nu o să vă placă.
Am decis că următoarea mea aniversare va fi şi ultima.
Nu vrei să-ţi mai serbezi ziua de naştere?
75 e o vârstă frumoasă, dar nu voi împlini 76.
Am terminat cu asta.
- Vorbeşti serios? - Da.
- De ce? - Pentru că îmi e bine acum.
Dar nu vreau să depind de voi sau de doctori.
Am un medicament în acest scop de mai mulţi ani.
- De mai mulţi ani? - Da.
- De ce nu ne-ai spus? - Trebuia să fiu sigur mai întâi.
- Şi acum eşti sigur? - Da, acum sunt sigur.
Am primit altul nou, celălalt expirase.
- Nu mai vreau să mai trăiesc. - Nu mai vrei?
Uneori nici eu nu am chef să fac ceva.
Keet şi Noah nu au niciodată chef. Toţi avem momente de astea.
- Nu e un motiv să te sinucizi. - Ei bine, să te sinucizi...
- De fapt, asta este. - M-am săturat, Iris.
- Tată, eşti bolnav? - Nu.
Îmi pare rău!
Dar să nu vă spun ar fi fost...
Acum vă puteţi obişnui cu ideea.
- Să ne obişnuim? - Da.
Tată, dar aşa ceva este permis?
Medicamentul pe care îl am face totul foarte uman. E folosit des.
Nu înţeleg nimic din toate astea.
Eşti sănătos. O ai pe Iris, mă ai pe mine.
Nu eşti în scaun cu rotile. Stai cu cei mici în fiecare marţi.
Ai nepoţi. Ai o casă extraordinară.
- Eşti independent. De ce? - V-am spus. Nu vreau să mai trăiesc.
Ce argument de rahat e ăsta? Nu eşti un copil.
- Haide, Iris! - Ce? Eu nu înţeleg.
Nu înţeleg nimic. Şi nici nu vreau să înţeleg.
Înţeleg că e greu de procesat.
Nu există un moment potrivit. E fie prea devreme, fie prea târziu.
Eu prefer să fie prea devreme.
De asta prefer să trag pe dreapta peste câteva luni.
Să tragi pe dreapta? Haide, tată! Viaţa nu e o plimbare cu maşina.
Poate ar trebui să lăsăm timpul...
Da.
Să tragi pe dreapta! Serios, tată?
Pot să pun asta aici?
Nu poţi să dormi?
- Coco, te rog, dormi! - O terorizezi pe mama ta?
Ăsta chiar e singurul lucru care funcţionează?
Singurul lucru care o face pe Coco să stea liniştită.
- Are o amprentă de carbon teribilă. - E prea târziu pentru un avort.
- Jan vrea să moară. - Poftim?
- Glumeşti, nu-i aşa? - Nu.
Vorbeşti serios?
Vino aici!
- E verde. - Cum vrea s-o facă?
Aparent are de mai mulţi ani un medicament pentru a se sinucide.
- Poftim? - Da.
- Aşa ceva este posibil? - Cred că este legal.
Depăşeşte-mă, idiotule!
Haide!
- Vrei să vorbesc cu el? - Crezi că-i poţi schimba decizia?
Da. Dacă vrei, pot să vorbesc cu el.
O să-l fac să se răzgândească. Cu forţa dacă e nevoie.
La naiba!
- L-ai scăpat? - Nu e la mine, dar ia altul.
Poţi să-l foloseşti pe ăsta.
- Le-ai spus copiilor? - Nu.
Chestia asta nu are legătură cu tine. Nu ar trebui să crezi aşa ceva.
- Nu mă gândeam la asta. - La naiba, iartă-mă!
Asta spune ceva depre Jan. Nu despre tine sau Ivan. Asta e tot.
- Crezi că va merge până la capăt? - Da.
Da. Eu aşa cred.
- Lasă alea! - Tu ce simţi în legătură cu asta?
Pentru voi doi e un mare şoc, desigur.
Dar încercaţi să vedeţi lucrurile din perspectiva lui Jan. E greu.
Şi în plus, e oarecum frumos să ai un astfel de control.
Sincer, sunt mândră că tatăl vostru are curajul să facă asta.
Nu mai avem timp. Păcat că n-ai terminat. Trebuie să mergem!
A spus şi înainte că nu vrea să ajungă la un stadiu de deteriorare.
- Că ar prefera să nu trăiască asta. - E destul de corect, nu?
- Eu nu l-am auzit spunând asta. - Iris, l-ai auzit vorbind despre asta.
Nu trebuia să fi venit.
- Pleci aşa repede? - Pa! Pa, Keet! Pa, Noah!
- Iisuse! - Îmi cer scuze!
Miroase bine! Este celebra ta lasagna?
Da, aşa e.
- Mulţumesc că m-aţi luat! - Nu spune prostii!
Nu poţi merge cu bicicleta şi cu mâncarea. Cum ar fi?
În regulă.
Scumpo, ai luat tu geanta mea?
Hei!
Iau eu asta!
- Altă cutie. - Cred că acolo e ceva diferit.
- Cred că alea sunt nişte figurine. - Ce sunt alea?
Aici ai putea face un râu.
Hai să ne uităm la un film!
Cu cât e mai lung, cu atât vezi mai puţin.
Veniţi! Haideţi! Noah, vino şi tu!
- Cum a mers cu Lola? - N-a fost nicio problemă!
- Acum doarme. - Ce drăguţă e!
- E o scumpă! - Ce frumos!
- Tată, vrei şi tu? - Te rog!
Arată minunat!
- E linişte? - Da, pentru moment.
- Arată delicios. - Elizabeth?
E călduţă. Nu e bine să fie aşa. Trebuie pusă în cuptor.
Să o băgăm în cuptor!
Te descurci?
- Te-ai uitat pe site-ul ăla? - Da, dar e foarte complicat.
Îmi place să fie mai simplu.
Vreau ca sfârşitul să fie cât mai uşor pentru mine, dar şi pentru voi.
De aceea aş vrea să alegeţi o zi care e convenabilă pentru voi.
În jurul zilei mele de naştere, aşa cum v-am spus deja.
Poate să fie chiar pe 28 noiembrie. Sau la câteva zile după.
Dar aş prefera să nu aştept prea mult.
Ce ziceţi chiar de ziua aceea?
- Da, sigur. - Da?
Ziua respectivă este în regulă pentru noi.
- Tu ce zici, Iris? - Nu, chiar nu e deloc convenabil.
- Mamă? - Da, scumpo?
- Nu funcţionează. - Apasă butonul de start.
- Am făcut asta deja. - Butonul de start.
- Am încercat de zece ori. - Probabil doar o dată.
Este computerul de la serviciu. Am totul pe el.
O să văd ce are.
Am discutat unele lucuri cu Ivan.
Şi cred că ar fi bine să facem şi un fel de manual de instrucţiuni.
Am aflat de pe internet că multe familii au un astfel de manual.
Cred că e o idee bună să folosim şi noi aşa ceva.
Îmi cer scuze, acum merge.
Sunt multe lucruri de care trebuie să ne ocupăm.
Să anulăm unele contracte, casa, mobila...
Incinerare sau înmormântare?
Ce fel de sicriu, ce fel de urnă? Melodii, discursuri, necrologuri.
Am vorbit cu cineva şi despre casă.
Ar fi o mişcare bună să o vindem acum.
Va trebui să plătiţi mai puţini bani pentru dezbaterea moştenirii.
Dar chiar o să facem toate astea aşa, din senin?
Este normal aşa, deodată?
Tată, vrei să fim aici când te sinucizi?
- Iris! Putem discuta altădată? - Aş prefera să mi se spună acum.
Iris, nu ştiu încă. Este în regulă?
Credeam că voi doi aţi planificat deja totul.
Nu asta e ideea. Nu vreau să vă pun în pericol după moartea mea.
- O să-ţi mai sărbătoreşti aniversarea? - Da.
- Şi toată lumea va şti? - Nu, sigur că nu.
- Va fi o simplă petrecere. - O petrecere de rămas-bun.
Dă-mi o farfurie, tată! Îţi pun eu.
Aşa cum ştiţi, compania noastră are onoarea de a participa
la următoarea conferinţă internaţională pe tema apei,
şi Iris va lua cuvântul.
Da. Bună tuturor!
O să vă vorbesc depre studiul nostru "Apă pentru viaţă".
Peste jumătate din refugiaţi şi-au părăsit ţara din motive de climă.
Şi cu aceste modele, putem asigura apă
şi acces la apă şi în zonele deşertice ale lumii.
Şi făcând acest lucru, speranţa de viaţă, de exemplu,
a unei persoane din Turkana, cea mai uscată regiune din Kenya,
poate creşte cu 10 ani.
În mod normal, în această zonă, o persoană nu trece de 50 de ani.
Vă imaginaţi, 50 de ani?
În Olanda, asta e vârsta la care pleci din casa părinţilor.
Aşadar, cu acest sistem, putem asigura condiţii de viaţă
şi egalitatea condiţiilor de viaţă pentru generaţiile viitoare.
Doar dacă nu vrem asta şi preferăm să murim.
Să ne întoarcem la model. Daţi-mi voie să revin.
Vom vorbi despre fluxul de apă şi sunt mai multe...
Stai!
Începe cu chitara şi apoi... De fapt, e foarte simplu.
Stai, ia-o de la capăt!
Din nou!
Hai să vedem!
- Nu înregistrează. - Am avut asta în cap toată ziua.
- De unde este? - E în mintea mea. Nu îmi amintesc.
- E din trecut. - Stai, încearcă din nou.
- La început e chitara. - Trebuie să cânţi.
Şi apoi vine pianul şi o ia de la capăt.
Aşteptaţi, vă rog! Vă mulţumesc!
Bună ziua!
- Ştiţi câte ceva despre muzică? - Da.
Pot să vă fredonez ceva?
- Poftim? - Nu-mi amintesc numele unei melodii.
Desigur.
La început e chitara şi apoi...
Şi iar începe.
E dificil.
Îmi vin două melodii în minte.
"How can we hang on to a dream" a lui Tim Hardin.
Şi poate "Cause" a lui Rodriguez.
E cunoscută datorită documentarului. Dar nu sunt sigur.
- E legat de tatăl dumneavoastră? - Puteţi să mi le trimiteţi pe mail?
- Ce aţi spus la prânz... - Puteţi să mi le trimiteţi pe mail?
Da, desigur.
Aţi sunat la Laura.
Iisuse, Lau, ce idiot scrie aşa ceva? Ai văzut camera mea?
Avem spaţiu. E un Denon.
O să discutăm mai târziu. Ne vedem curând!
Bună!
- Elizabeth n-a vrut să vină? - Nu, s-a gândit... Ţine!
S-a gândit că ai vrea să facem asta împreună.
Cred că avea dreptate.
- E acasă cu copiii? - Da.
- Bună, tată! - Bună!
Desigur, e amuzant când vin şi copiii,
dar ei au o opinie despre orice.
- La fel şi Elizabeth. - Da.
E foarte bizar, dar cred că încep să mă obişnuiesc.
- Dar tu? - Nu.
Bună, tată! Ideea e să punem etichete pe lucrurile pe care le vrem.
Am cumpărat etichete. Verzi pentru mine, roşii pentru tine.
Dacă sunt două etichete pe acelaşi obiect, dăm cu banul.
- Erau la promoţie? - Nu.
Nu ai avansat o dată. Ai putea să o faci, te rog?
- Ce, acum? - Da, ca să încheiem subiectul.
Da. Sigur.
Să vedem!
- Ziua petrecerii? - De exemplu.
- Sigur, sunt liberă. - Da, eşti?
- Da. - Bine. Am stabilit o dată.
Asta e liniştitor, nu, tată?
O să încep de jos.
Eu sunt. Mă duc jos să iau lămpile.
Nu, nu canapelele.
- Vrei ceva de băut? - Nu, sunt bine.
Da, mi-am dat seama.
Cred că o să încep şi eu tot la parter.
- Să ies puţin de aici? - Nu.
Nu, probabil ar fi mai bine.
- Unde s-a dus tata? - Nu ştiu.
Hainele mamei sunt încă aici, ştiai asta?
Nu.
- Cred că vreau să fiu acolo. - Unde?
- În ultimele clipe ale tatei. - Nu se poate. Tata a zis şi el.
Nu trebuie să ştie nimeni.
Nu putem să-l lăsăm singur, nu?
- Ai terminat sus? - Da.
- Aşa repede? - Da.
Nu trebuie să discut totul cu altcineva.
- Bună! Plecăm în excursie? - Nu. Mă mut cu tine.
Tată!
Ce zice de asta?
- Vrei nişte cafea? - Nu, o să vin eu imediat.
Tată!
- Cumperi asta? - Poftim?
Paharul ăsta?
- De fapt, eu... - Nu?
Dă-te jos!
Vorbesc cu tine! Sari pe o canapea care nu este a ta!
Ce s-a întâmplat?
O lăsaţi să sară pe canapea şi acasă?
- De ce? - Aceea e canapeaua mea.
- Şi atunci de ce este aici? - A fost o neînţelegere.
Fratele meu trebuia să se consulte cu mine.
Şi asta vă dă dreptul să vorbiţi aşa?
- Da, aşa e! - Vă rog să vă controlaţi!
Ia uite cine vorbeşte! Ţineţi-vă plodul sub control!
Poftim? Liv, vino!
Femeia asta nu e în toate minţile. Asta păţeşti în locuri de astea.
Domnişoară!
- Treceţi pe la casă! - Ei bine, astea sunt ale mele!
Hai să vedem! Face 3,50.
Nu, sunt ale mele. Le-am primit de la tata când am împlinit patru ani.
- Ben! - Domnişoară, ce se întâmplă?
E căruciorul păpuşii mele şi îl iau acasă.
- Nu puteţi lua lucruri fără să plătiţi. - Fără să plătesc?
Astea, paharele alea, canapeaua aia sunt ale familiei mele.
- Şi le iau înapoi. - Îmi pare rău.
Îmi dau seama că e complicat, dar eu îmi iau lucrurile înapoi.
Nu pot face excepţii.
- Cât aţi spus că fac? - 3,50.
- Pot plăti cu cardul? - Costă mai mult cu 50 de cenţi.
Să lăsăm lucrurile aşa?
Bine, tată, ai fi fost un actor grozav!
Gata, ridică-te!
Tată!
Cum a fost pentru voi?
Da. Amuzant.
- Şi pentru tine, Ivan? - Cred că acum a mers bine.
Trebuie să mai exersez. Trebuie să fie tot odată, altfel nu e bine.
- Să mai aduc nişte iaurt? - Da.
Ce trebuie să facem când te găsim dimineaţă?
Tocmai am descris asta.
Da, dar mă ajută să repetăm, ca să fiu sigură.
Cel mai important lucru este să ne asigurăm că tata e mort.
Şi să nu-l atingem.
Chemăm doctorul şi el cheamă poliţia. Ordinea este crucială.
Cum putem fi siguri că tata e mort, dacă nu-l atingem?
Ne punem mănuşile mai devreme? Acum sunt amprente în hol.
Da.
Ai dreptate. Luăm mănuşile cu noi.
Ni le punem afară, pe alee
şi punem câteva în punga din grădină. Aşa o să ţinem minte.
Vor fi amprente în toată casa. Tocmai a fost o petrecere.
Bine punctat.
Dar aşa spune şi pe internet, că trebuie făcut aşa.
Deseori se face un videoclip în care spui că o faci voluntar,
că nu te forţează nimeni, că eşti singur.
Dar asta scrie şi în testament, care e pe masă.
Da, e bine aşa. Tu ce crezi?
- Vreau să beau o bere. - Aş vrea şi eu una.
Vrei să facem împreună videoclipul sau vrei să-l faci singur?
Vreau şi eu o bere!
- Bună! - Bună ziua!
Mă interesează foarte mult casa. Am zis să încerc să o văd.
- E de vânzare, nu? - Da.
- De ce nu intraţi? - Se poate? Mi-ar plăcea!
- Da, desigur. - E minunat!
Noi suntem din Amsterdam. Suntem cinci.
Minunat! Casa va fi plină de viaţă!
Acesta e holul. Podeaua este un mozaic de sticlă.
Dacă credeţi că e demodată o puteţi schimba.
- Nu-i aşa, tată? - Poftim?
Podeaua din hol e din mozaic de sticlă, dar poate fi schimbată uşor.
Sigur, aşa cred.
- Vreţi să beţi ceva? - Nu, mulţumesc.
Să mergem în bucătărie.
Este pusă la punct după cele mai recente standarde.
Aici avem o fereastră frumoasă. Frigiderul este nou.
Are şi dispozitiv de gheaţă.
Dulapurile sunt create de un arhitect special pentru casa asta.
E una dintre acele case excepţionale din anii '70,
care nu va fi niciodată plictisitoare datorită design-ului. Nu, Ivan?
- Da. - Doamna este interesată de casă.
Nu ar trebui să lăsăm agentul imobiliar să se ocupe?
De ce? Doamna este aici, acum, nu?
- Ei bine... - Haideţi! Să vedem grădina!
Grădina este foarte izolată. Aveţi loc pentru toate bicicletele.
Vechiul nostru leagăn e acolo. Dacă nu l-a furat fratele meu.
Nu, e încă acolo. Apoi ajungem pe terasă.
E multă iarbă pentru jocuri afară. E ideal pentru a face un grătar.
Să mergem în camera de zi!
Uşa trebuie unsă.
Aici este! Un spaţiu imens. Linii grafice superbe!
Şi multă lumină. Şemineu şi ferestre duble.
- E un vis. - Eu cred...
Şi aparatul de sport, tată? Rămâne aici?
Da.
E de vânzare. Cel mai bun din gama sa. Putem discuta ulterior despre asta.
- Cred că ar fi bine să revin. - Nu e nevoie. Aruncaţi o privire!
Şi el e cel care a locuit aici jumătate din viaţa sa.
Dacă aveţi alte întrebări, el e tatăl meu, Jan.
O să moară aici pe 28 noiembrie. Chiar aici, unde stăm acum.
Este convenabil pentru dumneavoastră în ceea ce priveşte mutarea?
Sau trebuie mai întâi să vă vindeţi casa?
E doar o formalitate, piaţa imobiliară e un haos acum.
- Să vă dau numărul agentului? - Da.
Ce este?
Îmi cer scuze pentu toate astea. Sora mea are...
Ce?
Iisuse, stai! Încetează!
Ştiam că e o idee proastă să te muţi aici.
Da? Tu preferi să-l ajuţi pe tata să intre în mormânt.
Nu e adevărat. Trebuia să rămânem la ce am stabilit.
Ei bine, iată o actualizare! Sunt aici!
Tu crezi că poţi să-l faci să se răzgândească dacă stai aici.
În niciun caz.
Bună, Ivan! Ce faci aici?
Bună întrebare! Ce faci aici?
Ce fac eu aici?
Tu vrei ca lucrurile să rămână la fel. Ce fac eu aici?
Petrec timp cu tata, cât mai pot.
Şi tu vrei asta, tată?
- Vezi şi tu cât apreciază asta. - Purtaţi-vă frumos, copii!
Să rămânem la manual. Asta ne aduce linişte.
Poate nu-ţi vine să crezi, dar nu totul e despre tine.
Copii!
Eşti un băiat pe cinste! Serios!
Am luat bere!
- Unde este paharul tău? - Nu ştiu.
Ia, ţine ăsta! Mai aduc!
- De ce nu facem asta mai des? - Pentru că suntem bătrâne.
Iris! Eşti acolo?
Da.
Eu plec acasă.
- Mai stai! Coco doarme oricum. - Dar dar mâine mă duc la serviciu.
Dar e miercuri noaptea. Ai spus că nu se schimbă nimic.
O să închidă în curând.
Mergem în altă parte.
Nu, sunt obosită. Mă tem că sunt prea bătrână.
- Nu, nu e adevărat. - Ba da. Îmi începe tura în curând.
Strici petrecerea!
Iris!
- Da? - Nu eşti cu băieţelul ăla, nu?
- Nu, de ce? - Tipul ăla chiar nu e genul tău.
Ier!
- Să nu faci ceva ce n-aş face şi eu! - Da.
- Te sun eu. - Da.
- Distracţie plăcută! - Da.
- Poate are nevoie de sex. - Poftim?
Tata vrea să se sinucidă, poate are nevoie de sex.
Ce naiba? De ce vorbeşti acum despre tatăl tău?
Nu ştiu, mi-a trecut asta prin minte.
Opreşte-te, te rog!
Trebuie să plec. Mâine mă duc la şcoală.
Haide! E visul oricărui bărbat.
Nu, nu este.
Scuze! E în regulă!
Ce faci?
- Vrei să-mi dai drumul? - Nu.
- Haide, dă-mi drumul! - Nu.
Vreau să plec!
Eu nu cred că vrei să pleci.
Bine. Dă-mi drumul!
La naiba!
Iartă-mă!
Eşti bine?
Vrei să-ţi aduc nişte gheaţă?
- Cu ce pot să vă ajut? - Am fost sunat.
Da, imediat. O să chem managerul.
- Două cafele! - Mulţumesc!
Iris, sunt aici.
Te aud.
Ţi-am comandat o cafea.
Cafea?
Poţi să te ridici, te rog?
Nu.
Ştii că locurile astea sunt create în aşa fel
încât să nu vrei să stai prea mult.
Proporţiile dintre mese şi scaune sunt intenţionat create aiurea.
Luminile sunt prea puternice.
Cred că au uitat că,
dacă stai întins, nu e chiar aşa rău.
- Şi două meniuri. Poftiţi, vă rog! - Mulţumim!
Poftă bună!
Meniuri, tată?
Eu cred că e plăcut. Că te-ai mutat iar acasă.
- Este 2009? - Da.
- Bună! - Bună!
- Pot să te ajut? - Da, ia asta!
- Nu e prea devreme pentru toate astea? - Nu am timp în altă zi.
M-am gândit să ajut cu pregătirile.
- Împreună cu Lola? - Da.
Lola ajută pentru că mai nou refuză să doarmă în patul ei.
Apoi începe să plângă.
la astea!
Trebuie puse în frigider. E iaurtul pe care l-a vrut tata.
Am verificat. Expiră pe 14.
Iris, trebuie să cumpărăm şi gustări pentru aniversarea tatei.
Te ocupi tu?
- Desigur! - Mulţumesc!
Iris şi bunicul merg la cumpărături. E plăcut, nu?
Da, scumpo! În curând e ziua bunicului.
Nu trebuia să faci dreapta, ca să ajungem la magazin?
Nu. Mergem înainte.
- Iris, trebuie să faci dreapta. - Nu.
Mergem înainte.
Ce e asta, Iris?
Nu-ţi face griji! Ţi-am făcut eu un bagaj.
Ai tot ce îţi trebuie. Periuţă de dinţi, paşaport, lenjerie.
Nu vreau să călătoresc.
Sunt şi alte lucruri care se întâmplă împotriva voinţei mele.
- Cum rămâne cu Ivan? - Ce e cu el?
O să fie supărat. Nu vreau să fac asta, Iris.
Pentru cât timp plecăm?
Şi unde mergem?
- La munte. - La munte? E o nebunie.
Deloc. Trecem prin Germania, Austria şi apoi ajungem.
Mulţumesc!
Pe ce perioadă ai luat vinieta?
Puteam să iau pentru o săptămână sau pentru un an.
Am luat pentru un an.
Vii?
Hai să vedem!
Da!
Îţi iei tu geanta?
- Poftim! - Mulţumesc!
Aşteaptă, Iris!
Aproape am ajuns, tată! Hai, vino!
Să vedem!
Zece, nouă, opt, şapte...la naiba! Şase, cinci,
patru, trei, doi, unu.
Azi este ziua ta, ura, ura
Se vede bine că e ziua ta
Şi suntem toţi fericiţi pentru tine
Vom cânta pentru tine:
La mulţi ani, ura! La mulţi ani, ura!
Felicitări, tată!
Îmi pare rău că e diferit faţă de ce îţi imaginai tu!
Am un cadou pentru tine.
Să fiu al naibii! Nu pot să cred că ai păstrat asta!
Trebuia să venim aici când am împlinit eu 16 ani.
Dar atunci s-a îmbolnăvit mama prima oară.
Şi acum iată-ne aici!
Mi-ai şi scris ceva.
"Pentru a fi măreţ, fii întreg."
"Nu exclude nimic, nu exagera nimic ce nu eşti tu. Fii întreg în toate. "
"Pune tot ceea ce eşti în cea mai mică acţiune pe care o întreprinzi."
"În fiecare lac, luna străluceşte cu splendoare"
"pentru că înfloreşte deasupra."
Mulţumesc, scumpo!
Poftim!
De ce faci asta?
- Mă spionai? - Da.
E bine pentru circulaţie.
Şi ai nevoie de aşa ceva?
E bine, nu ştiu. Pur şi simplu îmi place.
Pur şi simplu îţi place.
Tu faci orice ai chef să faci.
Orice îţi trece prin minte. Nu contează ce cred ceilalţi.
Tată!
Este ceva ce îţi doreşti să faci?
- Să mănânci stridii la La Coupole? - Nu.
Să mergi la un concert Bob Dylan? Am văzut că are un concert curând.
Nu.
- Să mergi la mare? - Nu.
- Sex? - Nu.
- Cu o femeie foarte frumoasă. - Nu.
- Cu o escortă? - Nu.
- Plătesc eu. - Nu.
Nu vrei să vorbeşti cu cineva? Un preot? O confesiune?
Ţi-ai pierdut minţile?
Atunci ce vrei?
Nimic, Iris. Chiar nu am nevoie de nimic.
Atunci de ce nu poţi să explici?
Pentru că oricum nu ai înţelege.
- Deci e vina mea. Nu pot empatiza. - Nu.
- Asta ai spus. - Ba nu.
Spun că oricât aş explica, nu ai vedea lucrurile ca mine.
- Nu ştii asta. - Ba da, ştiu.
- Măcar încearcă. - Nu.
- Nu merit să încerci. - Iris, tu eşti plină de viaţă.
Nu ai putea să simţi ce simt eu.
Problema este că eşti singur, Te naşti singur şi aşa mori.
Şi, între timp, nu putem vedea lucrurile din perspectiva altora.
Nu e adevărat. Trebuie să încerci.
- Tocmai m-ai respins. - Sunt aici. Vorbesc cu tine.
- Dar nu spui nimic. - Ba da, dar tu nu asculţi.
- Mă ostracizezi în mod deliberat. - Ce tot spui?
Ştii ce înseamnă "a ostraciza"?
Asta este. E ce simt acum.
- Evident că nu înţelegi. - Nu, nu înţeleg!
Du-te naibii!
Trebuie să îmi dai drumul!
Mă simt la zeci de kilometri depărtare de viaţă.
Nu mai vreau să mai trăiesc.
Îmi e dor de mama, Iris.
Îmi e dor de zilele petrecute cu ea.
Nu mai pot.
Şi unde este mama? Te aşteaptă acolo sus?
Nu ştiu.
- Dar ştiu că nu e aici. - Dar eu sunt.
Eu sunt.
Mulţumesc foarte mult! În cinstea tatălui tău!
În sănătatea lui Jan!
Noah!
Cine are nevoie de o casă aşa mare?
Ar câştiga o grămadă de bani dacă ar vinde-o acum.
Sau ar putea să o închirieze.
- Gerard, ai o brichetă? - Da, sigur.
Să o închirieze! Dacă face asta...
- E multă muncă să o întreţii. - Pare mai uşor.
Mulţumesc!
- Bau! - Cine este?
Ai venit să mă sperii? Te prind eu!
- Iris! - Keet, vii?
Pleci deja?
- Da, plec. - Bine, în regulă!
- Să mă suni, da? - Da, sigur.
- Bine, pa! - Să mă suni!
- Jan, noi plecăm! - Sati! O ţii pe Lola puţin?
Mulţumesc că aţi venit!
- Ne vedem curând! - Mulţumesc, Jan!
Vă mai conduc?
Te duci la culcare? O să dormi curând?
Vino la mami! Pa, scumpo!
Pa!
Haide, draga mea!
- Keet, vii şi tu? - Da, vin!
Du-te la maşină!
Ne vedem curând!
- Keet, vii? - L-ai îmbrăţişat pe bunicul?
- Vino aici! - La revedere, bunicule!
- La revedere, draga mea! - Pa!
Pa! Ne vedem diseară! Ai grijă cum conduci!
Iris!
Ce e asta?
E un antiemetic. Se iau mai multe doze.
Am început de ieri.
- Şi aia ce este? - E medicamentul.
Nu pot s-o fac!
- E în regulă! - Sigur?
- Tu o să rămâi? - Da.
Ţi-ai amintit până la urmă melodia aia?
Nu.
Viaţa mea s-a terminat. Viaţa mea este completă.
A venit timpul să-mi aleg singur sfârşitul.
După cum se vede, sunt sigur. Nimeni nu mă ajută cu asta.
O să las o scrisoare de adio şi testamentul.
Aţi urmărit filmul LUNĂ ROZ