Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Když padá hvězda a něco si přeješ
Tvé sny se ti splní
Není to chytlavý nápěv? Tak, jak se daří?
Mé jméno je Cricket. Jiminy Cricket, abych byl přesný.
A jsem tu, abych vám vyprávěl parádní příběh.
Je to příběh, který začal kdysi dávno.
Vlastně, je to příběh, který začíná slovy „bylo nebylo - dávno tomu.“
Ano. To je mnohem lepší. Mnohem přesnější.
Tomu výrazu jsem nikdy nerozuměl. Jak to může být „bylo nebylo“?
Hele, kdo tenhle příběh vypráví? Ty, nebo já?
Kdopak jsi?
Já jsem ty. Pouze starší a moudřejší.
Vážně? Jak jsi na to přišel?
Protože já jsem vypravěč, který ten příběh vypráví poté, co se udál.
Vím přesně, co se ti při tomto dobrodružství přihodí.
Vážně? No, zeptám se tě na tohle. Bude mi ještě někdy teplo?
Jen pokračuj v chůzi. To zjistíš.
Ty jsi mi ale vypravěč.
Mám pokračovat?
Jen do toho. Vyprávěj, jak je ti libo.
Děkuji ti.
Bylo nebylo - dávno tomu,
mě moje cesty zavedly do malebné vísky.
„Mastro Geppetto. Řezbář, hodinář, hračkář a výrobce různých drobností.“
Drobností? Tam by se mi mohlo líbit.
„Možná něco tady
„Detail za uchem
„To není kluk. Jen hračka pro loutkáře
„Má mysl se zatoulá daleko do minulosti Když se mi po něm zase zasteskne
„Srdce tak mladé, písně nezpívané
„Co mohlo bývalo být
„A vídám ho ve svých snech Tak dokonale, zdá se
„Kdybych jen mohl ty sny uskutečnit
„Možná, že nikdy nenajdu
„Tuto vizi ve své mysli
„Vzpomínka možná ukrývá klíč
„K tomu, jak jsem se cítil, když tu byl se mnou“
Tolik jsme se nasmáli
Ale neviděli jsme
Že jsme nikdy neměli být navěky šťastní
Kdyby tohle jen mohlo být víc než pouhou vzpomínkou
Ale vzpomínka bude muset být
Způsobem, jak oči tohoto starce Mohou vidět
Jaké to doopravdy bylo
Když tu byl
Se mnou
Jo.
Není špatnej.
Promiňte, madam.
Tak…
Figaro, je hotový. Co na něj říkáš?
Opravdu?
Myslím, že se mu hodně podobá.
Hodně.
Ne, Figaro, to je zas signore Rizzi.
Ne, signore Rizzi, promiňte. V 18:04 jsme už zavřeli.
-Přesně o západu slunce. -Geppetto, moc mě mrzí, že tě ruším.
Viděl jsem, že máš rozsvíceno, a řekl jsem si, že požádám ještě jednou.
Prosím, prodej mi ty kukačky
s tou roztomilou kačenou a aligátorkem.
Ty hodiny nejsou na prodej, jak už jsem vám mockrát řekl.
Dám ti 20 lir. 30 lir.
Řekni si cenu, Geppetto, a já zaplatím.
Jejich hodnota je nevyčíslitelná.
Je mi to velmi líto, ale žádné ze svých kukaček vám prodat nemůžu.
Když nemůžeš svoje hodiny prodat, tak na co máš obchod?
To je komplikované. Nechcete třeba hrací skříňku?
Dobrou noc, Geppetto. Odcházím zklamaný.
Oni to prostě nechápou, viď, Cleo? Moje hodiny, jsou pro mě vším.
Moje hodiny jsou ty nejintimnější výtvory.
Vyrobil jsem je pro svoji milovanou Constanzu,
a ona je všechny milovala.
Úplně všechny.
Ale nikdy je nemilovala tolik, jako tebe, můj drahý chlapče.
Můj drahý chlapče.
Dost bylo těch smutných myšlenek. Je čas na radost.
Proto jsem ti dal úsměv. Abys byl pořád šťastnej.
Jak se jmenuješ?
Měl bys mít jméno. Ano. Tak, jaké by mělo být?
Jaké by mělo být?
Vyřezal jsem tě ze dřeva.
Udělal jsem tě z borovice.
Jsi kluk vyrobený z borovice.
Pinocchio.
Pinocchio. Jo.
Souhlasíš se jménem „Pinocchio“?
Ano.
Tak vidíš, Figaro. Líbí se ti jméno „Pinocchio“? Ano.
Hej! Ne!
Tancujme.
Tomu říkáš muzika?
Neboj se, Figaro. Ne.
Ne. Proč? Protože se mu líbíš.
Figaro, ne.
I Cleo si myslí, že je velmi pohledný.
Figaro, no tak. Nebuď tak bázlivej kocour!
Figaro.
Co je?
Ano. Už je skoro čas, ale…
Počkej si na to.
Ano. Jo.
Tak, je čas jít spát.
Ano.
Dobrou noc, Cleo, ty moje vodní zlatíčko.
Dobrou noc.
Dobrou noc, ty můj krásný narozeninový oslavenče.
To je ale nádherná jasná noc.
Figaro, podívej se na Pinocchia v tom měsíčním světle.
Vypadá skoro jako opravdovej kluk.
Podívej, Figaro. Padá hvězda.
Neviděl jsem žádnou už tak…
Měli bychom si něco přát. Co?
Hvězdné světlo, hvězdo jasná. První hvězdo, kterou dnes večer vidím.
Přeji si…
Jak to mám říct?
Přeji si…
Figaro, chceš vědět, co jsem si přál? Přál jsem si…
Ne. Kdybych ti to řekl, myslel by sis, že jsem…
Problém s jedněmi těmi hodinami je, že moc mluví.
Rozumíš? Moc mluví. Tik tak, ty hodiny moc tikají.
No nic. Je pozdě.
Ale stejně,
kdyby se mi moje přání splnilo, Figaro, bylo by to úžasný.
Úžasný.
Ježkovy zraky. On je živej.
Hele. Co má tohle znamenat?
-Propánakrále. Ty umíš chodit. -„Propánakrále. Ty umíš chodit.“
Ježkovy voči. Ty umíš mluvit.
„Ježkovy voči. Ty umíš mluvit.“
-Ne, ty umíš mluvit. -„Ne, ty umíš mluvit.“
-Já vím, že umím mluvit. A ty taky. -„Já vím, že umím mluvit. A ty taky.“
Tak, jen klid.
Všichni se můžete uklidnit. Už jsem tady. V čem je…
Ano. Vidím, v čem je problém.
Propána. Víla!
Ty ale nejsi opravdový, že ne?
Samozřejmě, že je opravdovej! Je živej, nebo ne?
-A kdopak jsi ty? -Jiminy Cricket.
Hmyz, boulevardier, flâneur, nezávislý. A kdopak jsi ty?
Dobrý Geppetto si něco přál z hloubi svého srdce, a tak jsem tady.
-Jsem Modrá víla. -„Jsem Modrá víla.“
-Ne, já jsem Modrá víla. -„Ne, já jsem Modrá víla.“
Chápu, v čem je problém.
-Zkusíme to znovu. Já jsem Modrá víla. -Ahoj, Modrá vílo!
To už je lepší. Ano, já jsem Modrá víla.
-A jak se jmenuješ ty? -Já nevím.
Slyšel jsem, že Geppetto mu dal jméno Pinocchio.
Jmenuji se Pinocchio.
Zdá se, že tvoje hlava je vyrobená z bílé borovice. Tudíž, Pinocchio.
Perfektní jméno pro kluka s dřevěnou hlavou.
-Já jsem kluk? -No, dřevěný kluk.
Geppetto, který leží tamhle a chrápe, je řezbář, předpokládám?
Ano, myslím, že by mohl být Pinocchiův taťka.
-„Taťka“? -Jo, taťka. Tatík. Víš, otec.
Tedy, kdyby byl Pinocchio opravdový kluk.
Kdyby chtěl Geppetto opravdového kluka, proč by vyřezával loutku?
No, jistě, jsou i jiný způsoby, jak udělat kluka,
ale Geppetto se asi moc nedostane ven,
takže tohle je asi to nejlepší, co mohl udělat, s nářadím, co má.
Já jsem ovšem jen mluvící cvrček,
takže nejsem ten, kdo by měl posuzovat, co je opravdové.
-Slečno Modrá vílo, jsem opravdový? -Ano, Pinocchio, jsi opravdový.
Opravdová, živá loutka natřená tak, aby vypadala jako opravdový živý kluk.
Téměř to, co si tvůj otec přál.
Tak kdy ze mě bude vskutku opravdový, živý kluk?
Protože to je zřejmě to, co udělá mého otce šťastným.
„Malá loutka z borovice Geppettovo přání přiblížilo se naplnění
„Ale pocity měl komplikované A zašmodrchané jako provázek
„Pak světlo z hvězdy dalo život hračce Loutkovému chlapci plnému údivu a radosti
„Ale aby byl vskutku opravdový Musel projít tvrdou zkouškou“
Geppetto udělal svůj díl práce a já svůj.
Být opravdový je na tobě.
Musíš dokázat, že jsi statečný, ryzí a nesobecký.
Jak to mám udělat?
Tak, že se naučíš volit mezi tím, co je správné, a co ne.
-Dobře, ale jak to udělám? -To ti řekne tvoje svědomí.
„Svě dění?“ Kdo je to?
Ne. „Svědomí“. Abstraktní, podstatné jméno, číslo jednotné.
Svědomí je ten tichý hlásek, který většina lidí odmítá poslouchat.
A to je celý problém dnešního světa.
Ty jsi moje svědomí?
Já? Ne, já nejsem svědomí.
Já jsem cvrček. Spíše hmyz než instinkt.
Chtěl bys být jeho svědomím?
Já? Ne, dík. Mám svých starostí dost.
Opravdu? Já vidím ztracenou duši, hmyz bez stálé adresy.
Tuláka bez cíle, poskakujícího od krbu ke krbu,
bez směřování, zaměstnání, perspektivy a životního smyslu.
Tak podívej se.
To, že chlapík vklouzne někomu do domu, aby si nahřál záda,
a jistě, odněkud ho možná vykopli, ale…
-Dobrá, něco na tom je. -Poslyš.
Dokážeš rozlišit mezi tím, co je správné, a co ne?
Na to můžeš vzít jed, že jo.
Považuji se za hmyz vysokých morálních standardů,
nehledě na to, co jsi snad slyšela.
Inu, pak je to vyřešené. Poklekněte, pane Crickete.
Tímto Vás jmenuji Pinocchiovým svědomím.
-Prozatímním svědomím. -Jistě. Prozatímním svědomím.
Dokud si Pinocchio nevypěstuje své vlastní.
Od této chvíle jste ctihodným strážcem poznání toho, co je správné, a co ne,
a spolehlivým rádcem ve chvílích pokušení.
Povstaňte, sire Jiminy Crickete.
Hej! Tak to se mi líbí.
„Nechť Vaše práce Vám Vaši hrdost obnoví A nechť Vaším průvodcem je Vaše svědomí
„Pro teď, můj drahý Pinocchio, nastal čas, abych odešla."
Páni. Už zase veršuje. Zdá se, že za chvíli budeme sami.
Pinocchio, když je kluk statečný, ryzí a nesobecký,
pak je na něj jeho otec hrdý.
A to nejdůležitější na bytí opravdovým není o tom, z čeho jsi vytvořený.
Je o tom, co je ve tvém srdci.
Osud je laskavý
Těm, kdo milují, přinese
Sladké naplnění
Jejich tajných tuh
Jako blesk z čistého nebe
Osud zasáhne a provede tě
Když padá hvězda a něco si přeješ
Tvé sny
Se ti splní
Co to bylo? Něco jsem slyšel.
Něco jsem slyšel.
Figaro, taky jsi něco slyšel?
Něco jsem slyšel.
Co ty? Tys…
Tys něco slyšel, Figaro?
Něco jsem slyšel. Ano.
Něco jsem slyšel.
Co ty? Cleo, slyšela jsi něco?
-Pinocchio, tys něco slyšel? -Rozhodně ano!
Dobrá. Já jsem taky něco slyšel. A teď, když umíš mluvit…
Ahoj taťko.
To jsem já, Pinocchio!
-Ty mluvíš! -Jo. A umím chodit.
Jak to, že chodíš? A mluvíš?
Modrá víla. Říkala, že sis něco přál.
Modrá víla? Modrá víla!
Něco jsem si přál. Přál jsem si… Přál jsem si, aby moje…
Já vím. Opravdovýho kluka. Ale víš co?
Já jsem skoro opravdovej kluk a můžu se jím stát.
Musím jen vykonat celou řadu věcí.
Skoro opravdovej kluk?
Skoro opravdovej kluk!
Koukni se na sebe! Jsi skoro opravdovej kluk!
Můžeme být… Rodina.
Skoro opravdovej kluk!
Musíme mít hudbu.
Tancuj. Umíš tančit, Pinocchio?
Zkonstruuju perfektní dřevěnou botu
A pak budeme celý den zpívat a tančit
Když se ti odštípne tříska Přinesu lepidlo
Postarám se o tebe
Ano, postarám
Pinocchio Panečku
Pinocchio Můj drahý synu ze dřeva
Pinocchio… Myslím, že ty…
Smím? Děkuji. Jsem Vám velice zavázán.
A myslíš, že je to dobrý
A tak se Pinocchio stal součástí malé Geppettovy rodiny.
A i přes některé drobné rodinné neshody…
vytvořili stabilní, poklidnou domácnost.
Pinocchio!
Pinocchio, přemýšlel jsem.
Možná je čas, abys šel do školy.
Opravdu, otče?
Otče, co je ta velká zářící věc?
To je slunce, synu.
Jedenkrát za den oběhne Zemi. To je základní, prostá věda.
Vše se o tom dozvíš ve škole.
A tady jsou tví noví spolužáci a signora Vitelli. Buon giorno.
Geppetto.
Pinocchio! Počkej.
Figaro, ano. Už je to tak dávno, málem jsem zapomněl.
Tady máš učebnici. A tohle je jablko pro tvoji učitelku.
Teď se otoč. Ať se na tebe podívám.
Velmi pěkný.
Pinocchio.
Tohle město může být velmi matoucí.
Je tu velmi mnoho klikatých ulic, tak dávej pozor.
A jestli se ztratíš, tak si pamatuj, že bydlíme dvě ulice od fontány.
Po škole půjdu hned domů.
Budu tady, až se vrátíš.
A přesně s úderem páté si dáme večeři.
Rozumím, otče. S úderem páté.
Ano. Běž.
Ne!
Figaro, ne. Odchází.
Můj kluk.
Buon giorno, Sofie.
Mám pro tebe hodně dobrý odpadky.
Tak.
Tobě už se po něm stýská, viď? No, ano.
Mně taky. Už, ano. Figaro, stýská se ti po něm?
Ano? Inu, chození do školy mu prospěje.
Do školy? Ježkovy zraky. Kolik je hodin?
První opravdový den v práci, a už mám zpoždění!
Nesněz mě!
Uklidni se. Hmyz nemám ráda. Je s ním moc práce. Mám radši odpadky.
Asi bych měl poděkovat. To je úleva. Myslel jsem, že je po mně.
-Mé jméno je Cricket. Jiminy Cricket. -Těší mě. Já jsem Sofia.
Takže ty jsi ve městě novej. Je to skvělý…
Promiň, že ti skáču do řeči, Sofie,
ale já jsem Pinocchiovo svědomí a zaspal jsem.
Prokázala bys mi obrovskou laskavost a přepravila mě letecky do školy?
Tys spal v práci?
Koho by napadlo, že svědomí zajišťují subdodavatelé?
-Za mých časů… -Sofie, já se k němu vážně musím dostat.
Ta malá loutka pobíhá volně po ulicích bez svědomí.
Umíš si představit ten průšvih, do jakýho se žene?
No, to bych na svědomí mít nechtěla.
Dobrá, pane Správný, nebo Nesprávný. Držte si klobouk.
STROMBOLIHO VELKÁ LOUTKOVÁ SHOW
No jo. Stromboli! Tak ten starej darebák je zase ve městě.
Pamatuješ, jak jsem ti přivázal provázky a ty ses vydával za loutku?
Pamatuješ, jak na to přišel? Jak ztloukl…
Gideone, poslouchej.
Veselý smích nevinných dětí ubírajících se do školy.
Jejich žíznivé mysli, spěchající k prameni poznání.
Škola, vznešená instituce.
Čím by byl tenhle hloupej svět bez ní?
Hele, podívej. Dřevěnej kluk.
Dřevěnej kluk! Podívej, Gideone. To je úžasný.
Živá loutka bez provázků!
Gideone, taková věc by mohla mít pro někoho obrovskou cenu.
Počkej. Kdo by zaplatil za živou…
To je jasný. Stromboli! Dá za tu věc cokoli.
Už se nemůžu dočkat, až budu ve škole, a zjistím, co tohle všechno je.
Rychle. Odřízneme mu cestu.
Oh, Bože. Propána. Jsem tak nemotorný. Moc se omlouvám.
-Upřímně doufám, že nejsi zraněný. -Zraněný?
Poškozený, rozbitý, rozmlácený tak, že už tě nikdy nikdo nedá dohromady.
Nejsem rozbitý.
Díky nebesům. Musíš být udělaný z pěkně masivního dubu.
Jsem z borovice. Proto mi říkají…
Ano, z borovice. Nemůžeme být všichni z kvalitního dřeva.
Panečku. Vidím, že jsi učenec. Sečtělý muž.
Předpokládám, že jdeš přednášet na vědecké akademii?
Ne. Jdu do školy,
naučit se to, co potřebuji, abych byl opravdový kluk a otec na mě byl hrdý.
Opravdový kluk?
Proč proboha bys chtěl být opravdový, když můžeš být slavný?
-Slavný? -Ano, slavný.
Mluvím o divadle.
Jasná světla. Hudba. Potlesk. Sláva!
Sláva? Ale já chci být opravdový.
Ano, chlapče.
Ale víš, že hodně lidí říká, že nejsi vskutku opravdový,
dokud o tobě všichni nevědí?
Přece, být slavný znamená být opravdový. Do té doby jsi prostě nikdo.
Chceš být nikdo? Ne! Nikdo nechce být nikdo.
Každý, kdo něco znamená, chce být někdo.
Ale můj otec říkal, že musím do školy.
No samozřejmě. To říkají všichni rodiče, ale on nepoznává tvého génia.
Nač je někomu vzdělání,
když má takovou osobnost, profil, postavu?
Vždyť on je rozený herec. Viď, Gideone?
A nejen herec. Podnikatel. Ba, influencer.
A nebude tvůj otec hrdý?
-Opravdu? -Jistěže bude.
Uvidí tvé jméno ve světlech reflektorů, přece. Dva metry vysokých!
-Pověz, jak se jmenuješ? -Pinocchio.
Pinocchio.
P-I-N-O…
Pravděpodobně K. To je jedno. Je to moc písmen.
Potřebujeme jednoduché, úderné umělecké jméno.
Slab Oakley. Chad Log.
Mám to. Chris Pine.
Ne, to nebude fungovat. Marníme drahocenný čas.
Chceš, aby byl na tebe otec hrdý, nebo ne?
-To jistě chci. -Takže?
-Dobře, budu slavný. -Super!
Herecký život je pro mě
Vysoký hedvábný klobouk a stříbrná hůl Zlaté hodinky s diamantovým řetízkem
Život herce je veselý
Je skvělé být celebritou Herecký život je pro mě
Tamhle. Vidím ho. Přímo před námi.
Promiňte, lidi. Prolétám.
Díky, Sofie.
-Cože? -Jiminy, co ty tady děláš?
Cože? Kdo? S kým mluvíš? Co je to Jiminy? Počkat. Já…
Kde je? Kam se to díváš? Říkáš, že…
Jiminy, víš ty co? Já nemusím do školy.
Místo toho budu slavný. A otec pak na mě bude hrdý.
Dobrá. Jen se uklidni, chlapče. Pamatuješ, co jsem říkal o pokušení?
Tak to je on.
Ne, to je pan Poctivý John. Je to můj agent.
Poctivý John?
Pinoksi, zpravidla platí,
že když se někdo označuje za „poctivého“, tak poctivý není.
Zvlášť, když je to agent.
Takže, jelikož jsem ti byl náležitě přidělen jako tvoje svědomí,
tak ti říkám, zapomeň na všechny ty nafoukané myšlenky na slávu
a běž do školy.
To chce po to tobě tvůj otec.
Ale Poctivý John říkal, že otec chce, abych byl slavný.
No, je to tak, jak jsem řekl já, hochu. Ne Poctivý John.
Ale říkals, že když někdo řekne, že je poctivý, tak není.
-Komu mám věřit? -Inu, to je odvěká otázka.
Ale já bych věřil tomu, koho pro ten případ určila Modrá víla. Ty ne?
-Jiminy Cricketovi, prozatímnímu svědomí? -No, tak, chci jít do školy.
No, to je řeč. Škola je tím směrem.
Hej, Pinoki. Polož tu palici.
Počkej, Pinoki.
Ach jo, měli by něco udělat se vším tím volným štěrkem na cestě.
Nebude dlouho trvat a kola těžkýho vozu jeden z těch kamenů vymrští
a někoho zraní.
-K čemu krucinál platíme daně? -Co jsou to daně?
O to se ty nemusíš starat,
když jsi teď slavný.
Ale o škole musíš vědět tohle.
Dávej pozor. Dodržuj všechna pravidla.
A zatřetí, dělej vše, co ti učitel řekne.
-Rozumíš? -Rozumím.
-Ty nejdeš se mnou? -Ne, Pinoki.
Většina škol se ke hmyzu nechová hezky.
Házejí mě do jednoho pytle s vosami, šváby a termity.
Po škole tady na tebe počkám.
-Dovedu tě domů do 15:17. -Dobře, Jiminy.
Vidíte, co mám na mysli?
Je to hodnej kluk, že? A tady je dobrá zpráva.
Zdá se, že Pinocchio to s tou statečností, ryzostí a nesobectvím myslí vážně.
A naslouchal svému svědomí.
Určitě jste si mysleli, že jsem to zvoral.
Ale starej Jiminy svou botu napravil a teď už je to v pohodě.
Ven! Vypadni.
Vypadni a nevracej se. Škola je pro opravdové děti.
Ne pro směšný loutky. Loutky patří do loutkového divadla.
Vzpamatuj se.
No tohle.
Hej. O co vám jde? Pusťte mě odsud!
Pusťte mě.
Tohle je ukrutnost, ohavnost.
Myslím, že mě ten učitel nemá rád.
Koho zajímá, co si myslí? Jeho pedagogika je zcela zastaralá.
Má učební plán z iniciativy dětí? Výuku založenou na mozku, k rozvoji?
Myslím, že ne. Nevytváří prostor pro jiné styly učení.
Řekl, že tam nepatřím. Všechny děti se mi smály.
Samozřejmě, že ano. Loutky lidi rozesmívají.
Ubohý nepochopený chlapče. Copak to nechápeš?
Nezapadáš do tradičního prostředí vzdělávání.
Jsi nepochopený, stejně jako každý veliký herec, který kdy chodil po zemi.
Škola je pro obyčejné, bezvýrazné, všední, nudné, hloupé dětičky!
Ne pro vynikající umělce, jako jsi ty.
Ty potřebuješ slávu. A bohatství.
-Ale můj otec. -Chtěl, abys šel do školy, a ty jsi šel.
Šel jsi do školy. Udělals, co jsi mohl.
A co řekl ten moudrý a učený ředitel?
Řekl, že patřím do loutkového divadla.
Želbohu, do loutkového divadla. Tak vidíš.
-Tak se mi to líbí! -Ne!
Za Strombolim. Sláva čeká!
Herecký život je pro mě
Navoskovaný knír a bobří kožich Kočár a kozel
Život herce je zábavný
Nosíš účes pompadour Vozíš se v kočáru se čtyřspřežím
Zastavíš a vykoupíš obchod s bonbóny Herecký život je pro mě…
Ne. Pinocchio, neposlouchej ho!
Ne! Neposlouchej ho, Pinocchi.
Ne! Pinocchi.
Ne!
Je pět hodin.
Pinocchio už měl být doma. Určitě zabloudil a…
Ztratil se.
Tak, pojďte, všichni. Ano. I ty, Figaro.
Nevyšel jsem z dílny od té doby, co…
No, ale…
musíme Pinocchia najít.
Dámy a pánové.
Na konec mého velkého představení,
Stromboli, mistrovský showman,
a největší divadelní mistr na povrchu zemském…
To jsem já.
A se zvláštním svolením managementu…
To jsem taky já.
Vám představím něco, čemu rozhodně odmítnete uvěřit.
Představuji vám osmý div světa,
jedinou loutku, která umí zpívat a tančit bez pomoci provázků.
Hračku, co si myslí, že je kluk.
Tak je to pravda. Stromboli se svýma špinavýma rukama dostal k zázračné loutce.
Máš mou upřímnou soustrast.
Chceš ji zpátky?
-Jsi moc milý. -Já jsem Pinocchio.
Jsem tady, abych byl slavný, a mohl být opravdovým klukem a otec byl na mě hrdý.
A já jsem Fabiana, a nikdy nebudu slavná.
Ne, pokud nevymyslím,
jak uniknout z této ubohé, amatérské, smutné náhražky loutkové show.
To nic. Mám jenom těžkej den. Promiň.
-Proč mám provázky? -Ty patří k tomu představení.
Jeden z výmyslů Stromboliho, s nímž přišel na poslední chvíli. Vidíš? Klouzavý uzly.
Sabinu ještě neznáš, že ne? Myslím, že vy dva byste mohli být přáteli.
Zdá se, že má silné nohy.
Tvoje nohy vypadají taky robustně. Jsou z borovice?
Jo. Ale brzy budou opravdové.
Dnes večer je vyzkoušej.
-Zlom vaz. -To jako vážně?
Vážně ne.
Ty máš poraněnou nohu?
To je na dlouhý povídání, ale každým dnem se to lepší.
Jediná loutka, která umí zpívat a tančit bez pomoci provázků.
Hračka, co si myslí, že je kluk.
Jedinečný Pinocchio!
POLKA ZVOLTE MELODII
Nemám provázky, co by mě omezovaly Rozrušovaly nebo mě nutily se mračit…
Hloupá loutka.
Ještě jednou.
Nemám provázky, co by mě omezovaly Rozrušovaly nebo mě nutily se mračit
Měl jsem provázky, ale teď jsem volný Žádné provázky nemám
Hi-ho, the merry-o To je jediný způsob, jak být
Chci, aby svět věděl Že mě nikdy nic netrápí
Nemám žádné provázky, a tak se bavím K nikomu nejsem připoutaný
Oni mají provázky Ale, jak vidíte, já provázky nemám
Já provázky nemám
Děkuji.
Grazie. Děkuji.
Možná, že nejsem balerína Ale vždy budu tančit
A možná netančím s partnerem Ale poznám romantickou lásku
Napůl člověk, napůl loutka, nacvičuji svou piruetu
Budu se pohybovat bez ostychu A každý krok mne osvobodí
Vždy budu tančit a snít o svém plié
Jediným pohledem uvidí Jak provedu grand jeté
Budou se usmívat a všichni budou mluvit Já bez pomoci nebudu moci chodit
Ale vždy budu
Tančit
Začněte tangem a pak je salsa
A pak je rumba A potom ča-ča
Paso doble, quickstep, two-step, foxtrot
Merengue, bachata, mambo, bomba, plena, samba
kathak, kabuki a další
Potřebujete jen nohy A rytmus a podlahu
Naleznete svůj proud A tehdy se odevzdáte
Odhoďte zábrany jako dítě A buďte volní a divocí
Jen věřte, že všechno jde, ne, že ne Jako děvčata ve Francii
Co je tohle za nesmysl? V mojí show nevystupuje nikdo zadarmo.
Teď se sbal. Za hodinu odjíždíme.
A ty…
Můj malý Pinocchio.
Byl jsem k smrti vyděšený, že ses ztratil nebo že tě ukradli.
A to bychom nechtěli, že?
Za hodinu odjíždíme.
-Tak. -Pusťte mě odsud.
-Tohle bude tvůj domov. -Pomoc!
-Kde tě najdu. Vždycky. -Ne.
Ne!
Ano. Patříš mně.
Pusťte mě odsud. Pomoc! Otče!
Otče? Žádnej rodič nechce bizarnost, jako seš ty.
Ne!
Rodiče chtějí opravdový děcko.
Jiminy. Otče. Pomoc!
Ne. Pomoc!
Prosím.
Můj malý dřevěný zlatý důl.
Pinocchio!
Geppetto. Jsem tady v téhle sklenici!
-Pinocchio! -Geppetto!
Pinocchio!
Figaro, Cleo, kde jen může být?
Pinocchio!
Geppetto!
Pinocchio.
Jsem tady. Ve stropě.
Stromboli je odporný, zlý člověk. Ale my ti pomůžeme.
Nech mě na pokoji.
Vymyslíme způsob, jak tě z té klece dostat.
Slyšels, co jsem říkala? Pomůžeme ti.
Pinocchio, podívej se na mě. Mně můžeš důvěřovat.
Ty jsi opravdový člověk. Jediný opravdový člověk, jemuž můžu věřit, je můj otec.
Líbí se mi, jak tančíš. Formálně nás nepředstavili.
Já jsem Sabina.
Já jsem Pinocchio.
Děkuji ti, že jsi mi vyprostila nos.
No, víš, co se říká. Show musí pokračovat.
-Jsi úžasná tanečnice. -Děkuju.
Je velká škoda, že se musíme setkat za tak hrozných okolností.
Pan Stromboli řekl, že můžu jet domů a říct otci, že jsem se stal slavným.
Ale pak mě zavřel.
Takže teď nikomu nedůvěřuješ?
No, tobě důvěřuju. Trochu.
Děkuju. Pokusím se si to zasloužit.
Vidíš ten klíč, co visí na zdi? To je klíč k této kleci.
Musíme se k němu nějak dostat a vysvobodit tě odsud.
Ale tím by ses ty mohla dostat do potíží.
Pinocchio, můžu se ti s něčím svěřit?
Až přijedeme do další vesnice, my loutky a loutkaři
si vezmeme zpátky peníze, které nám Stromboli ukradl, a uprchneme.
-Uprchnete? -Ano. Utečeme.
A založíme si vlastní divadlo.
A ke všem členům souboru budeme féroví a laskaví a…
Co se to tady děje?
Můj malý Pinocchio.
Jsi v pořádku? Měl by sis trochu odpočinout.
Zítra máme velké představení v Sieně.
Sienští milují loutky. Dají nám spoustu peněz.
Jen aby se nedělo něco podivnýho.
To jen na jevišti. Tam musí být spousta zábavy.
Tak to je asi konec. Takhle to skončí.
Smrt hlady ve sklenici od nakládaček. Ne, sire. Myslel jsem, že budu žít do 103.
Samozřejmě, tohle by se nikdy nestalo,
kdybych se nebyl pustil do toho podniku se svědomím.
Propána. Stromboliho loutkové divadlo.
Zajímalo by mě, jestli měl Pinoki vůbec šanci…
Pinoki! Hej, Pinocchio. Tady. Jiminy!
To je neuvěřitelný. Jsme od sebe tak blízko, a přitom tak daleko.
No teda.
Pinocchio. Poslouchej.
Jiminy. Páni, jsem tak rád, že tě vidím. Stromboli mě zavřel do téhle klece.
Je pevně zamčená. Inu, Pinoki, tohle jsi asi nečekal,
když ses rozhodl, že budeš slavný herec, že ne?
Já za to nemůžu. Vůbec jsem nechtěl být slavný.
Promiň, hochu. Takhle si to nepamatuju.
Ale já nechtěl být slavný. Chtěl jsem chodit do školy.
-Hej. -Je to pravda.
Všichni ti jásající a aplaudující lidé. Nesnášel jsem to.
Co se děje, Jiminy?
Vypadá to na nějaké vílí kouzlo.
Něco s nosem, jestli to chceš vědět.
Ale jde o to, že lež dokáže člověka opravdu změnit, Pinoksi.
Proto ti říkám
110procentní nejupřímější, nejpravdivější pravdu, co kdy byla.
Věř mi.
Jejda. Dobře, to poslední nebyla pravda. Ale všechno, co jsem řekl předtím, byla.
Jiminy, jsi v pořádku?
Víceméně. Teď přestaň říkat ty nehorázný lži.
Jiminy, vidíš ten klíč?
Jo, vidím.
To je klíč k zámku k této kleci. Dosáhneš na něj?
To je nemožný. V žádným případě na něj nedosáhnu.
Hele, Jiminy. Chceš něco vědět?
Já nechci být opravdovým klukem.
Jiminy, jsi v pořádku?
Jo, ale řekni mi, to byla opravdová lež, nebo vykonstruovaná lež?
Jistěže to nebyla opravdová lež. Musel jsem dosáhnout na ten klíč.
Promiň, Jiminy.
Pinoki, pamatuješ, co říkala Modrá víla?
Nejde o to, z čeho jsi udělaný navenek.
Opravdovost je ve tvém srdci. O tom je být opravdový.
Ale děkuju za omluvu.
Jiminy, je mi líto, že jsem tě před školou neposlouchal.
Mám tě.
Dík, Pinoki. Teď mě zhoupni směrem k zámku.
Skoro. Trefa do černého!
Hot dog! Zvládli jsme to.
Jo, hot dog. Co je to?
Není čas vysvětlovat masné delikatesy, kámo.
-Teď tě zavedu domů. -Jo.
Potkal jsem moc milé lidi, Jiminy.
Pomohli mi, a ani nemuseli.
No, to přátelé dělají.
Jedním z nich byla loutka jako já. Jmenovala se Sabina.
Aha. Loutková kamarádka. Něco jako vrstevnice.
Takže vrstevníci jsou přátelé?
Ne vždycky, Pinoksi.
Musíš si dávat pozor, protože někdy, když vrstevníci vytvoří skupinu,
tak rádi vytvářejí nátlak…
Jiminy? Kam šel?
Hrome! Podívejte, co jsme právě vylovili z té zatracené ulice.
Malýho dřevěnýho kluka!
Koukněte na něj. Je vyrobenej z dřevěnejch latí.
Já jsem Lampwick. Jak se jmenuješ ty, Prkno?
-Jmenuji se Pinocchio. -Pinocchio?
-Pinocchi-kdo? -Pinocchio.
Tak co nám povíš, Prkno? Proč seš udělanej ze dřeva?
Protože jsem loutka. Ale můžu být opravdový kluk.
Musím říct, že, na loutku, seš hodně chytrej.
O tom shromažďování vědí jen ti nejchytřejší hoši.
Jakém shromažďování?
Shromažďování na cestu na Ostrov, troubo.
Po setmění musíš být na opuštěné křižovatce.
Tys byl na rohu, tak tě vzali. Pojď.
Dobře. Ale já musím najít svoje svědomí.
Svědomí?
Co je vám tak k smíchu?
Ty. Tvoje svědomí je to poslední, co si chceš vzít na Ostrov potěšení.
Ostrov potěšení? Tam jedeme?
To si piš, vole, že tam jedeme.
Je to ten nejlepší zábavní klub na světě. Žádní policajti, rodiče ani pravidla.
Můžeš to tam zdemolovat, a nikdo ti nic neřekne.
NAVŠTIVTE OSTROV POTĚŠENÍ ZDARMA! ZÁBAVA A VZRŮŠO!
Slyšel jsem dobře?
Ty bys chtěl prodělat změnu, transformaci, tak říkajíc?
Ano.
Tak to máš velký štěstí, že jedeš s námi,
protože Ostrov potěšení
bude ten nejvíc život proměňující zážitek, jaký kdy budeš mít.
Loutkou už nebudeš, to je jistý.
Opravdu?
Ano. Na mou věru.
No, pane kočí, rozhodně se to zdá být zábavné.
Ale já vám nedůvěřuji.
Cože?
No, děcka, zdá se, že mezi sebou máme pochybovače.
Suchara, který zřejmě nevěří na zábavu.
Vždyť přece, kdo nevěří na transformativní prožitky?
Stáhneme všichni ocas mezi nohy a poběžíme za maminkou a tatínkem?
Ne!
Podívejte, vy běžte, děcka. Já půjdu jindy.
Je mi líto. Takhle to nefunguje.
Je to jen tlak vrstevníků Jedině, že bys nebyl vrstevník
Jestli nebudeš jako všechna tahle děcka Tak tu nemáš co dělat
Nevěř mně Věř jim všem
Nastal čas Nezdrhni
Je to buď a nebo Hop nebo trop
Jdeš do toho s námi? Rozhodnout se musíš teď
Nebuď suchar Co se bojí zábavy
Jeden za všechny a všichni za jednoho
Hra běží Nepokaz ji
Pokazíš ji A zkazíš ji všem
Jo.
-Opravdoví kluci chtějí stále víc -Chtějí stále víc
A opravdový holky mají vždycky Radši opravdový kluky
Všechny ty nesmyslný řeči O takzvaným svědomí
To už nebudeš potřebovat
Taková nuda.
Tak si hrej Je čas si hrát
Všechny tvé starosti se rozplynou
Hrej si Je čas si hrát
Teď je čas si hrát
Tak nám řekni, co ty na to
Tak dobrá.
Říkám, že všichni…
pojedeme.
Jo!
Tak dobrá. Ostrov potěšení čeká.
Pinocchio. Ne!
Vítejte na Ostrově potěšení!
Pojďte hned dál.
-Užijte si tu jízdu a shlédněte show. -Nastupte do člunu!
Je tu tolik zábavy, abyste neztratili úsměv.
A nikdo vám nikdy neřekne: „Ne.“
Hele, Prkno.
OSTROV POTĚŠENÍ
DEJTE MI POKOJ!
-Kořenový pivo! -Kořenový pivo.
-Podívejte! Kořenový pivo zdarma! -Kořenový pivo!
Tak, hoši. Dejte si vysoký. Jsou na účet podniku.
Nebo si dejte radši dvě. Na ex!
Tolik kořenovýho piva!
Ano! Kořenový pivo na celej život!
Už vím! Podívejte se na všechno to kořenový pivo!
Hej, dej mi to kořenový pivo!
Ten kluk je blázen.
Hej!
Cukrová hora
Skvělej manévr, Pinoki.
NIC NENÍ NEMOŽNÉ
ŠLOHNI TO
Koukni na ta děcka. Kradou v té provozovně všechno.
Dej mi to.
ŠKOLA DE GRADE
Strčte do něj!
CIHLY ZDARMA
Hele, Prkno!
Ten kretén si určitě podpálil gatě!
OPOVRŽENÍ DRŽ HUBU!
NENÁVIDÍM TĚ!
ROH
DRŽ HUBU! TY LÚZŘE
POPADNI TRANSPARENT - POZURÁŽEJ DRŽ HUBU!
Hele, tihle se mi líbí.
ZASTAVOVAČI hodin
Hele, Prkno, musíme se sem vrátit a pár hodin roztřískat.
Vypadají jako hodiny mého otce.
Jo? Sleduj tohle.
Trefa do černýho!
-Seš na řadě, Prkno. -Ne, dík.
Něco mi říká, že otec by možná nebyl rád, kdyby věděl, že jsem tady.
Všechny ty nesmyslný řeči O takzvaným svědomí
To už nebudeš potřebovat
Tak si hrej
Hrej si Je čas si hrát
Udělal jsem chybu, že jsem ho poslal do školy jako opravdovýho kluka.
To jsem nikdy neměl udělat. Co to proboha je?
Sofie, to jsi ty? Copak?
Co to znamená? Ostrov potěšení?
Pinocchio je tam?
Proboha. Tohle je vážná krize.
Katastrofa!
Tak se mi to líbí. Nejsem skvělej?
Je hrozný ticho.
Kam myslíš, že všichni odešli, Lampy?
Někde tady jsou. Není to jedno?
Beztak jsou to lúzři. Ztroskotanci.
Podívej. Další perfektní trefa, abych se pochválil.
Zajímalo by mě, kde všichni jsou.
Co má sakra tohle znamenat?
Sakra! Štrejchnul jsem ji.
S tím stolem není něco v pořádku. Je nakřivo nebo něco.
Tak, Prkno. Seš na řadě.
Hele, Prkno. Chtěl jsem se tě na něco zeptat.
Jak to, žes nerozmlátil žádný z těch kukaček?
Každý opravdový děcko by je s chutí roztřískalo.
Prostě jsem cítil, že to není správný.
Poslouchejte, pane Dobrotisko.
Řekl bych, že ses ještě neproměnil v úplnýho kreténa.
Já nechci být kretén. Chci být opravdový kluk.
Takhle z tebe bude možná poloviční opravdovej kluk.
Připadá mi, že máš v sobě pořád ještě svědomí.
Přál bych si, abych svědomí ještě opravdu měl.
Pinocchio!
Co se všemi těmi osly dělají?
Bratře.
Jako bych se propadl do pekla.
POSLAT DO SOLNÝCH DOLŮ
Hněte sebou, vy šupáci.
Čím dřív se tihle osli dostanou do solných dolů, tím dřív mi zaplatí.
Pořád říkám, že není správné zařvat, když se někdo chystá na strk.
Smiř se s tím.
Každej ví, že rozhodit protivníka je skvělá strategie.
Musíš udělat vše pro to, abys vyhrál.
Mýlíš se, Lampy. To, cos udělal, je u mě pořád švindl.
Ale jdi. Když tě člověk poslouchá,
tak by si myslel, že se nám stane něco strašnýho.
Svědomí, jo.
Taková kravina.
Lampy, možná by ses měl podívat na svoje…
Za co mě máš? Za osla?
Rozhodně jsi…
Hele, ty mluvíš úplně jako osel…
To vyšlo ze mě?
Pomoc!
Pomozte mi někdo. Podvedli mě. Napálili mě!
Pomozte mi prosím! Někdo!
Prosím! Zavolejte někoho! Pomozte mi, prosím.
Mami!
Oh, ne. Co se to děje? Co mám dělat?
Pomoc! Jiminy!
Jiminy!
Pinocchi, vypadněme odsud.
Ta děcka, všechna se proměňují v osly…
Ne! Ty taky?
Ti spratci.
To je ten dřevěnej kluk. Chyťte ho!
Jiminy, jdeme.
Jak říkáš, Pinoki. Práskněme do bot.
Tamhle jsou!
Rychleji! Ať se nedostanou k moři.
Oh, ne. Jsme v pasti.
Ne, nejsme. Pozitivní myšlení, Jiminy.
Skoč!
Sakra. Dřevěnej osel by stál majlant.
Někdo do téhle vody vysypal sud soli.
Jsi v moři, Pinoki. Mořská voda je slaná.
-Teď plav. Máchej těma rukama. -Takhle?
To je ono, Pinoki. Teď válíš. Padáme odsud.
-Nechceme narazit na Monstra. -Kdo je Monstro?
Mořská obluda. Spí na vodě.
Je tak velká, že vypadá jako ostrov. Země na obzoru!
Otče. To jsem já, Pinocchio. Jsem doma.
Možná, že spí.
Podívej. Všechny jeho hodiny jsou pryč.
Co myslíš, že se mu stalo?
Vyplul na moře.
-Vyplul na moře? -Vyplul na moře?
Ano. Vyplul na moře. Copak nemluvím jasně?
-Sofie, jak? -Jak asi? Ve člunu.
Potřeboval se dostat na Ostrov potěšení, aby hledal Pinocchia.
Tak prodal všechny hodiny a koupil si člun.
Ty hodiny pro něj byly vším. Je to jeho celoživotní práce.
Páni. On prodal hodiny, aby mě našel?
Přesně tak, hochu.
Jsi pro něj víc než jeho milované hodiny.
Víc než cokoliv jiného.
Pojďme.
Nikde Geppetta nevidím.
Doufám, že se mýlím, ale tohle vypadá na Stromboliho.
Rychle. Pod molo.
Podívej. To je Sofia.
Mám nápad. Odpádluju a zjistím, jestli ví, kam Geppetto odjel.
Ty se neukazuj.
Pinocchio.
Sabino? Jsem tak rád, že jsi to ty.
Koukni se. Máš nový uši.
Jo. A novej ocas.
Pinocchio, my, členové Nového rodinného loutkového divadla,
máme velice důležitou nabídku.
NOVÉ RODINNÉ LOUTKOVÉ DIVADLO
-Založili jste si svoje loutkové divadlo? -Jistěže.
Včera večer carabinieri Stromboliho zatkli a dali ho do vězení.
Nové rodinné loutkové divadlo! To se mi líbí.
Ale to není všechno. Bylo by nám ctí, kdybys zvážil, zda se k nám přidáš.
Vážně? Vy mě chcete ve svém divadle?
Jo, s oslíma ušima a se vším všudy.
A chceme, abys byl naše hvězda.
Opravdu? Nenapadá mě nic úžasnějšího.
Ale…
Musím zůstat a najít svého otce.
Pinocchio, něco mi říká, že rozhodnutí, které jsi učinil, je správné.
To rozhodně je, Pinoki. Jsem na tebe hrdý, chlapče.
A podívej. Tvoje oslí uši jsou pryč!
Jo. Moje oslí uši jsou pryč.
I tvůj ocas.
Obojí je pryč.
No, musíme jít.
Třeba se uvidíme příští rok, až se vrátíme na představení v Sieně?
To doufám.
Tak příští rok.
A, Pinocchio, vyřiď prosím ode mě srdečný pozdrav svému otci.
A ode mě taky.
-Až ho najdeš. -Až ho najdeš.
Určitě.
Propánakrále! Málem jsem zapomněl.
Sofia říkala, že Geppetto odplul asi před dvěma hodinami, na jih.
A přepraví nás letecky, abychom mohli hledat…
Tak moment.
Aby bylo jasno, pane Crickete.
Říkala jsem, že letecky přepravím vás, ne jeho. Nemůžu nést těžký špalek dřeva.
Bez urážky, hochu.
-No, tak co budeme dělat? -Mám nápad.
Žádný čluny, nic. Samá voda, kam jen dohlédnu.
Najdeme ho. Pozitivní myšlení.
Co? Pinoki, co říkala?
Ano, to jsem slyšel. Ale co jsi…
Sofie? Vidíš něco?
Jo.
Pinoki, vidím malý člun.
-Malý člun? -Ano, loďku.
-Co je to loďka? -Malý člun.
Geppetto! Vidím Geppetta!
„Dže-pe-to.“ Geppetto. Vidí otce!
Geppetto. To je Geppetto!
Otče. To jsem já, Pinocchio!
Otče!
Otče, to jsem já, Pinocchio!
Otče, to jsem já!
Slyšel jsi něco, Figaro?
Já pošetilý. Myslel jsem, že slyším Pinocchia.
Musím mít halucinace.
Otče! To jsem já, Pinocchio.
Otče!
Pinocchio. Ty běžíš po vodě?
To je zázrak. Pinocchio!
Pinocchio! Ty ses vrátil.
Ano, otče, jsem zpátky. Jdu za tebou.
Počkej. Ne. Já jedu za tebou.
To je zázrak. Podívejte se na to. Vidíš to, Cleo?
Cleo, Figaro, podívejte! On umí běhat po vodě.
No, samozřejmě, že umí běhat po vodě. Je ze dřeva. Už jedu, Pinocchio.
Otče, omlouvám se, že jsem nepřišel domů, když mě vyhodili ze školy.
Tebe vyhodili ze školy?
Ano, protože jsem loutka.
Tak jsem se přidal k loutkovému divadlu, a stal se slavným.
Ty ses stal slavným?
No, skoro slavným.
Tančil jsem v loutkové show a vydělal spoustu peněz.
Ale pak mě unesli a zavřeli do ptačí klece,
tak jsem musel Jiminymu hodně kecat, aby mi vyrostl nos, a mohl jsem utéct.
Ale pak mě sebral povoz plný pošetilých děcek
a odvezli mě na Ostrov potěšení,
kde jsem se naučil pít… Zapomněl jsem, jak tomu říkali.
Každopádně, ten ostrov byl špatný, protože mi narostly oslí uši,
a honily mě mlžné příšery, které mě chtěly prodat do solných dolů.
Ale Jiminy mi pomohl a skočili jsme z útesu do moře a plavali na břeh,
kde jsme zjistili, žes prodal hodiny a koupil člun,
abys mě mohl jet hledat.
A teď jsme tady!
To všechno jsi zvládnul za jeden den?
Ano.
Propána. Já jsem toho za celý svůj život nepodnikl ani zlomek.
Mrzí mě to, otče. Omlouvám se za všechny potíže, které jsem způsobil.
Ne, Pinocchio, chlapče můj. Vše je odpuštěno.
Jsem tak rád, že jsi v bezpečí a zdráv.
Teď můžeme jít zase domů a budeme všichni spolu.
Budeme jedna velká šťastná…
To je Monstro!
Pane jo. On spí.
Vzbuď se! Mám tam kamaráda. Otevři svou velkou tlustou hubu.
Otče!
Pinocchio! I tebe spolkla?
Otče!
Na. Chyť se toho.
Právě jsem praštil svýho dřevěnýho kluka kusem dřeva.
-Pinocchio. -Ahoj taťko.
Pinocchio. Jsem tak šťastnej, že tě vidím.
Tak šťastnej, že vidím svýho kluka.
Figaro, ty jsi tady taky. A Cleo.
Ano, všichni jsme zase spolu. Není to báječný?
I když je to trochu divný, být v břichu velryby.
Ale my to zvládneme. Je tu ale trochu vlhko, že?
Otče, vidím, že tvůj člun pořád pluje.
Ano. Je to dobrá lodička.
Takže až Monstro otevře hubu, můžeme odsud vyplout.
No, to nevím, Pinocchio. Podívej na všechno to harampádí.
Připadne mi, že všechno vejde dovnitř, ale nic ven,
jedině tou druhou stranou, předpokládám, ale to není dobrá volba.
-Otče, co je v té lucerně? -Paradoxně, velrybí olej.
Ano. A já mám nápad.
Teď!
Zvládli jsme to, otče. Podívej se na všechen ten kouř.
Myslím, že je to skvělý.
Pospěš, otče. Připravme člun na místo.
Otevři! Musím dovnitř.
Sezame, otevři se!
No nazdar.
Ne!
Otče, podívej!
Myslím, že ho ten kouř začíná dráždit.
Musí ho šimrat v nose.
Pinoki.
Jiminy. Chyť se.
-Kdo je Jiminy? -Moje svědomí.
Ten cvrček je tvoje svědomí?
To rozhodně jsem. A řeknu vám, není to lehká práce.
Připrav se, otče.
Pinocchio!
Otče!
Ne!
Figaro, Cleo, mám otce.
Pinoki.
Jiminy, díky bohu. Myslel jsem, že je po tobě.
Podívejte. Odkýchnul nás směrem k pobřeží.
Je tady!
Všichni se držte!
Rychleji, Pinoki! Mrskej těmi bagančaty.
Už tam skoro jsi, Pinoki.
Otče.
Pinoki, zvládnul jsi to.
Jiminy, zdá se, že otec je zraněný. Musím mu pomoct.
Běž. Doženu tě.
Otče. Mluv se mnou. Řekni něco.
Otče, prober se.
Otče, je tu Figaro. A Cleo.
Všichni tu jsou.
Neumírej, otče.
Prosím, neumírej.
Když padá hvězda a něco si přeješ
Tvé sny se…
Pinocchio. Chlapče můj, ty jsi tady?
Ano, otče, jsem tady. Všichni jsme tady.
Cleo. Figaro.
Figaro, Cleo, všichni jste tady.
Měl jsem ten nejpodivnější sen.
Zdálo se mi, že nás všechny spolkla velryba.
Ano, otče. Ale nebyla to velryba. Byla to mořská obluda a dostali jsme se ven.
Ano! Dostali. Už si vzpomínám. Ty jsi nás zachránil.
Plaval jsi rychleji, než by to dokázal kterýkoliv klipr.
Žádnej opravdovej kluk by nikdy nic takovýho nedokázal.
Pinocchio, upřímně jsi do toho dal celé své srdce,
a proto jsi ryzí chlapec.
A víš, co ještě? Nesobecký a velmi statečný.
Pinocchio, když jsi za mnou poprvé přišel,
možná jsem v tobě vyvolal dojem, že chci někoho jinýho.
Ale byl jsi to ty, koho jsem si přál.
Vždycky budeš můj opravdovej kluk.
Není jediná věc, kterou bych na tobě změnil.
Jsem na tebe tak hrdý.
A mám tě moc rád.
Já tě mám taky rád, otče.
Inu, ušli jsme kus cesty, viď, chlapče?
To rozhodně, otče. Teď tě dopravíme domů.
Ano, pojďme domů.
Pojďte, Cleo, Figaro. Ale…
Pinocchio,
znáš cestu?
Půjdeme za tím světlem.
A tak nakonec Pinocchio ukázal, že je statečný, poctivý a nesobecký.
A od té doby o něm bylo vyprávěno mnoho příběhů.
Lidé říkají, že se proměnil v poctivého a dobrosrdečného chlapce.
Stalo se to doopravdy? Kdo ví? Ale jedno vím jistě.
Ve svém srdci
je Pinocchio tak opravdový, jak by jen opravdový chlapec mohl být.
Když padá hvězda a něco si přeješ
Nezáleží na tom, kdo jsi
Cokoli si tvé srdce přeje
K tobě přijde
Pokud máš ve svém snu svoje srdce
Žádné přání není příliš velké
Když padá hvězda a něco si přeješ
Jako to dělají snílci
Osud je laskavý
Těm, kdo milují, přinese
Sladké naplnění
Jejich tajných tuh
Jako blesk z čistého nebe
Osud zasáhne a provede tě
Když padá hvězda a něco si přeješ
Tvé sny se ti splní
Podle klasické animované pohádky studia Disney
a „Pinocchiových dobrodružství“ Carla Collodiho.
České titulky Miroslav Kokinda