Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Domov.
To je miesto, kde detstvo a spomienky bývajú spolu.
Ale domov môjho detstva sa mení.
Ľad, od ktorého závisíme, sa roztápa.
Moje medvieďa a ja sme v neprebádaných vodách.
ŽIVOT POLÁRNEHO MEDVEĎA
Narodila som sa v ľadovej jaskyni vysoko v horách.
Zamrznutý oceán, ľad v mori bol náš domov.
Odtiaľto pochádzajú moje prvé spomienky.
Hrávali sme sa tu
s mojím bratom dvojičkou.
Nikdy nebola ďaleko od nás.
Naša ochrankyňa.
Naša mama.
Bola som silnejšia ako brat. Zvedavejšia.
Ale on bol ten nezávislý.
Ja som šla vždy tam, kam mama.
A mama nám chcela ukázať celý šíry svet.
A toľko sme sa museli naučiť.
Bola naša jediná učiteľka.
Všetko som opakovala po nej.
Nevedela som to, ale lovili sme...
niečo.
Bol to pach?
Pach pod ľadom?
Čokoľvek to bolo, voňalo to dobre.
Brat bol tiež pripravený zaútočiť.
Na mňa, zvyčajne.
Mama stále prerážala ľad.
Chcela som jej pomôcť, ale...
nemala som čas.
Potom mi to zrazu všetko začalo byť jasné.
Lovili sme tulene.
No, mama lovila tulene.
Bola to naša hrdinka.
Išli by sme za ňou hocikam.
A aj sme museli.
Medvedie samce sa v zime túlali po ľade a boli veľmi, veľmi hladné.
S bratom by sme boli ľahká korisť.
Mama nás priviedla na okraj ľadu, k otvorenému oceánu.
Problém bol, že sme nevedeli plávať.
Doteraz sme ani nikdy neboli vo vode.
Bola studená.
A jediná súš na dohľad bola mama.
Vedela, že takto sa plávať nenaučíme.
Museli sme rýchlo hýbať labkami.
Konečne! Miesto na oddych... Dúfala som.
Ale bol to omyl.
Keď sme s bratom už nevládali plávať vyviedla nás na breh.
Nikdy som nebola šťastnejšia, že ma niekto ťahá za kožu na krku.
Sme v bezpečí.
Mohli sme si odpočinúť.
Každú jar, keď slnko vychádza vyššie na oblohu,
dni sa predlžujú a sú teplejšie.
Náš svet z pevného ľadu sa začína rúcať.
Zistila som, že takto je to prirodzené.
Ale na tento rozbitý a nestály terén sa ťažko zvykalo.
Držať krok s mamou nebolo ľahké.
Jeden malý krok pre ňu bol pre nás obrovský skok.
A teraz, úplne prvý raz, nás nechala spolu s bratom celkom samých.
Šla na novú výpravu.
Sledovala som ako potichučky mizne a stráca sa medzi kryhami.
Majsterka v ukrývaní.
Mama zo skúsenosti vedela, že jediná šanca uloviť tuleňa je,
keď leží na ľadovej kryhe.
Keď sa dostane do vody, nebude ho môcť chytiť.
Ale my sme nemali čo robiť.
Len sme čakali na jej návrat.
Ale nevracala sa. Stále bola na love.
V to prvé leto mama chytila veľa tuleňov.
Dobre nás kŕmila a nič za to nechcela.
Vtedy bol život v našom zamrznutom svete bezpečný.
Ale dnes, ľad, ktorý bol naším domovom, pomaly mizne.
Tulene potrebujú na rozmnožovanie ľad.
My potrebujeme tulene loviť.
Sme ľadové medvede.
Ale ako môžeme prežiť bez ľadu?
Počas prvej dlhej zimy nás mama zahrievala a chránila.
Okrem svetla, ktoré tancovalo na oblohe
bola úplná tma viac ako pol roka.
Zdalo sa mi, že slnko zmizlo navždy.
Pamätám si deň, keď sa konečne objavilo.
S bratom sme milovali slnečný svit.
Zase sme mohli objavovať.
Ale mama chcela našu energiu využiť.
Mala pre nás bohatý plán na celú jar.
Na jar musíme nachytať takmer všetko jedlo na celý rok.
A rýchlo!
O chvíľu väčšina ľadu z mora zmizne a s ním aj tulene.
Tento rok bude mama od nás čakať veľa.
Chce, aby sme pochopili ako sa lovia tulene.
Už žiadne polihovanie medzi zápasníckymi súbojmi.
Tiež som sa naučila byť neustále v strehu.
Samce boli stále prítomná hrozba.
A tento nás prekvapil nepripravených.
Bol hladný, odhodlaný a neúnavný.
Od samca sa treba držať vždy čo najďalej.
Ale ľad môže byť aj bezpečný
a mama vedela, kde taký je.
Išla popri praskline, ktorá viedla k okraju ľadovej kryhy.
Ľad je tam tenký a veľký medvedí samec cezeň prepadne.
Najdôležitejšie pre mňa a brata
boli spoločné hry.
V tých dňoch sme sa každú chvíľu vonku na ľade naučili niečo nové.
O rôznych druhoch ľadu.
O tom aký je hrubý.
Ako spraviť dokonalý skok na brucho.
Bolo to popoludnie úplnej pohody.
A navyše ďalšie cvičenie v lovení tuleňov pre môjho brata.
Váľanie v snehu nám vysuší kožuch.
A hneď sme zas v pohybe.
V tú jar sme získali väčšie sebavedomie.
Ale mama bola stále stredom nášho sveta.
Dnes nemáme čas na hranie.
Všetku energiu venujeme hľadaniu jedla.
Chcem naučiť svoju dcéru, kde má hľadať tulene.
Ale staré miesta, ktoré ukázali mne, sa stále ťažšie hľadajú.
Keď znova prišlo leto, ľad sa zdal byť iný ako pred rokom.
Bolo teplejšie a odmäk prišiel skôr.
Ale rozlámané kryhy priviezli do nášho domova novú korisť.
Neboli to tulene, na ktoré sme zvyknutí.
Bieluhy žltobiele.
Veľrybu bieluhu som ešte nikdy nevidela.
Ale mama áno.
A rozhodla sa, že jednu uloví na večeru.
Chytať korisť vo vode je neuveriteľne ťažké.
Ale bola vytrvalá. Museli sme predsa niečo jesť.
Konečne jedna plávala priamo k nej.
Ja som ušla.
Ale naučila nás tým, že každú šancu získať jedlo, treba využiť.
V lete slnko pol roka nikdy nezapadá.
Nekončiaci sa deň prináša vlnu nového života.
Každý vychováva mláďatá na teplom letnom slnku.
Aj keď prišiel nový život, leto je pre nás vždy veľmi ťažké obdobie.
A treba využiť každú príležitosť.
Tulene na pláži boli také lákavé!
Ale mame pri love nepomôžu ľadové kryhy.
Musela improvizovať.
Sledovala som jej pohyby, keď sa k nim v tichosti zakrádala.
Ale keď ju odhalili,
z lovu sa stala naháňačka, ktorú nikdy nemôžeme vyhrať.
Plávali v kruhoch okolo nás.
Ale mama si vždy poradila a z ničoho-nič nám priniesla nejaké jedlo.
Morské riasy na večeru.
Nenávideli sme morské riasy.
Najmä môj brat.
Radšej šiel spať bez večere, akoby mal jesť riasy.
Čím bolo leto dlhšie, tým sme mali jedla menej.
Videli sme ho, ale bolo nedosiahnuteľné.
Na útesoch sa vtákom v lete liahli mláďatá.
Hniezdili jeden vedľa druhého, aby sa chránili pred dravcami.
Každý kúsok skaly bol vzácny.
My medvede by sme vyšli kvôli jedlu hocikam
a mama nám chcela ukázať ako.
Ale neboli sme jediní, kto bol hladný.
Mamu predbehol ďalší medvedí samec.
Sám výstup bol nebezpečný.
Mama to radšej ani neskúsila, keď tam bol on.
Pod jeho váhou sa útes rozpadal.
Snaha chytiť korisť, ktorá lieta na nebezpečnom útese, nemala úspech.
Musel sa uspokojiť iba s vajcami.
Hlboko dole sa bratovi podarilo chytiť oveľa lepšie jedlo.
Bolo to naše malé víťazstvo.
Leto býva často takéto.
Hlad núti ľadové medvede riskovať.
Kvôli maličkému sústu.
Leto nám poskytuje iba omrvinky.
Len tí, čo riskovali sa dobre najedli.
Súš poskytuje jedlo, ibaže nie nám. Nie tentoraz.
Dnes bývajú letá stále dlhšie a dlhšie.
To, čo som sa naučila o hľadaní omrviniek v ťažkých časoch, nám pomohlo prežiť.
Ale mladý ľadový medveď potrebuje viac ako len prežiť.
Potrebuje rásť.
Pamätám si, že na jeseň druhého roka
sme spravili neuveriteľný objav.
Mŕtva veľryba, ktorú vyplavilo na breh.
Budeme mať čo jesť veľmi dlhý čas.
Ale rýchlo som zistila, že to nebude až také ľahké.
Dostať sa cez hrubú kožu bolo nemožné.
Pod ňou bolo toľko chutného rybieho tuku. Cítila som ho.
Ale ako sa k nemu dostať?
Keď sa nám už začalo trochu dariť, ďalší samec
znova prekazil naše šťastie.
Lepšie bolo držať sa opodiaľ.
Určite bude mať väčší záujem o veľrybu ako o nás.
Závidela som mu,
že dokázal prehrýzť kožu, lebo má silnejšie čeľuste.
Mama sa rozhodla, že toto je veľká príležitosť a nevzdáme sa jej.
Šťastie majú tí, čo čakajú.
V dňoch, čo nasledovali prichádzalo viac medveďov.
Prilákala ich vôňa chutnej hostiny.
Ale mama ma tam nechcela pustiť, kým sa všetky medvede nenasýtia.
Netrvalo dlho a všetky tie čeľuste roztrhli kožu
a hltali šťavnatú pochúťku pod ňou.
Tak veľmi som tam tiež chcela byť.
Keď boli plní,
poumývali sa a zaplávali si v mori.
Nikdy som nevidela toľké ľadové medvede spolu na jednom mieste.
V tej chvíli, keď všetci mali veľa jedla, nikto s nikým nesúťažil.
Jednoducho si užívali, že sú spolu.
Konečne, keď aj najväčší z nich boli sýti,
prišiel rad na mňa.
Oveľa lepšie ako riasy.
Po všetkom, čo sme prežili,
po hlade a súžení
si ešte dnes pamätám ako sme sa len hrali.
Bol to najlepší deň môjho života.
Naša druhá zima bola oveľa horšia ako prvá.
Silné snehové búrky
boli niečo úplne nové.
Keď prišla jar, zostali sme len my dve.
Zima si vzala môjho brata.
Odvtedy sme boli len mama a ja.
Oheň a ľad boli vždy nepriatelia. Ale teraz oheň vyhráva.
Dokonca aj pôda sa nám pod nohami roztápa.
Staré cestičky cez náš domov sú nepriechodné.
Toto nie je leto, aké poznám.
Toto je iné obdobie.
Pamätám si, že tretie leto môjho detstva bolo najteplejšie.
Ľad v mori sa roztopil skôr.
A tulene sa nedali takmer nikde nájsť.
Mama ma odviedla na iné z jej tajných miest, kde hľadá jedlo.
Výbežok ostrova, kde nás čakala nová korisť,
ktorú som nikdy nevidela.
Mrože.
Tieto zvláštne tvory so zvláštnymi zubami ma fascinovali.
Možno som sa ich aj bála. Nepamätám si.
Mama mala dôvod priviesť ma sem.
Nastal čas, aby som sa pokúsila loviť sama.
Snažila som sa rozhodnúť, ktorý z nich bude najľahšia korisť.
A zistila som, že žiaden.
Mama sa šla pozrieť na mrože zoskupené hore na pláži.
Dospelí, natlačení jeden na druhého.
Príliš veľa a boli príliš veľkí.
Keď sa vrátila k vode, aby videla ako sa mi darí,
mala som už pripravený plán.
Mama mrožica, ktorá plutvami drží novorodené mláďa.
Korisť dokonalej veľkosti pre nás.
Ale ukradnúť ich matkám vo vode
by sa nám nikdy nepodarilo.
Ale možno sa pár mláďat skrýva medzi dospelými na pláži.
Boli tam. Skrývali sa na okraji stáda.
Zaujala som pozíciu.
Ale im to bolo jedno.
Až príchod mojej mamy spôsobil paniku
a začali utekať do vody.
Vyšlo to.
Mláďa opustené v panike matkou.
Bolo to najlepšie jedlo za celé veky.
A ja som konečne mala nejakú úlohu pri love.
Keď prichádzala zima v treťom roku, môj život sa navždy zmenil.
Mama vedela, že sa musím vydať vlastnou cestou.
Naučila ma všetko, čo mohla.
Preto ma nechala odísť.
Všetko, čo som sa naučila budem teraz musieť skúšať sama.
Bála som sa.
Svet nikdy nebol taký veľký a osamelý.
Nevedela som, či bez nej budem schopná prežiť.
Sama som blúdila ďalšie tri roky.
Nestretla som iného ľadového medveďa za celý ten čas.
Ale nebola som úplne sama.
Ona bola so mnou.
Bola súčasťou každého zážitku,
rozhodnutia,
každej cesty.
Bola som medveďom, ktorého vychovala.
Jej skúsenosti mi pomohli prežiť tie tri dlhé únavné zimy.
V nasledujúcu jar sa stalo niečo výnimočné.
Stretla som iného medveďa.
Kvôli stretnutiam so samcami v detstve som bola opatrná.
Ten starý strach však rýchlo zmizol.
Bol priateľský.
Mali sme rovnaký vek a obaja sme boli sami veľmi dlho.
Hrali sme sa ako bezstarostné mláďatá celý deň.
Šli sme na moje miesto.
Na okraj ľadu, kde som sa hrávala s bratom.
V ten deň som zistila, že všetkých samcov sa netreba báť.
Tak náhle ako sa zjavil, vydal sa na cestu.
Boli sme dva mladé medvede, ktoré sa stretli uprostred šíreho ľadu.
Neskôr v tú jar malo moje novozískané sebavedomie prejsť skúškou.
Obrovský dospelý samec, dvakrát väčší ako ja.
Šiel za mojím pachom
a sledoval moje stopy v snehu.
Celé dni šiel ako tieň za mnou.
Celý život som utekala pred dospelými samcami.
Ale v tomto behu bolo niečo iné.
Cítila som silu.
Nebála som sa.
Rýchlo som pochopila, že ten samec mi dvorí.
Zostal po mojom boku mnoho dní.
Kým som nepocítila, že už nadišiel čas.
Nechcela som, aby nás vyrušovali ostatné medvede.
Tak som ho zaviedla ďaleko od zmrznutého mora, vysoko do hôr.
Bol to dlhý, únavný pochod.
A kým sme vyšli na vrchol, museli sme si oddýchnuť.
Zaspali sme spolu.
Jemu som dôverovala.
Nad oblakmi neďaleko jaskyne, kde som sa narodila
mi pomohol získať to jediné, po čom som naozaj túžila
od rozlúčky s mojou rodinou.
Moju vlastnú rodinu.
Už ho nikdy neuvidím.
Ale nasledujúcu jar sa mi túžba splnila.
Mala som vlastnú dcéru.
Len jednu,
ale o to bola vzácnejšia.
Veľmi mi pripomínala brata.
Starostlivosť o mláďa, spomienky na moje detstvo,
zrazu uzavreli kruh života.
A to napriek všetkým nebezpečenstvám bol veľký úspech.
Bol to úspech mojej mamy.
Ľadové medvede zatiaľ prežili všetko.
Zvládli sme všetky zmeny, ktoré nás postretli.
Len vďaka tomu, že tí, čo boli pred nami, nám odovzdali skúsenosti.
Kde nájsť ľad.
Ako nájsť jedlo.
Ako sa prispôsobiť meniacej sa krajine.
Dostávam sa na hranice toho, čo o tomto svete viem.
Tieto nové zmeny sa zdajú byť takmer neprekonateľné.
Moja dcéra sa tiež naučí všetko, čo treba, aby bola ľadovým medveďom.
Aj ona bude vytrvalá.
Ale aký bude svet, ktorý bude jej domov?
Z Arktídy môže vymiznúť ľad do leta 2040
Kroky, ktoré podnikneme, môžu pozitívne zmeniť budúcnosť polárnych medveďov
Polar Bears International pracuje na ochrane
rodín polárnych medveďov a ich domova na Arktíde
Ak chcete zistiť viac o tom ako môžete prispieť k zmene, navštívte
www.polarbearsinternational.org
Preklad titulkov: Andrea N.