Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PRINCEZNA
Bože všemohoucí a vševědoucí, Bože mých předků.
Žehnám tvému jménu dnes ráno a děkuju ti.
Děkuju ti, že mě provázíš a chráníš.
Víš, proč jsem dnes ráno tady.
Přišla jsem s prázdnýma rukama, ale s tvou pomocí je naplním.
Požehnej mi hojností zákazníků a daruj víc peněz mé duši.
Pošli mi dobré zákazníky. Ti špatní ať sem nechodí.
Na tomto místě budu první, ale nebudu poslední.
Bože, potřebuju peníze pro svůj život a svého ducha.
Prosím tě jménem Ježíše, amen.
-Chceš tancovat? -Ahoj!
-Ty jsi ale hezká! -Práce?
-Jak se jmenuješ? -Pamela. A ty?
-Pamela? Já jsem Nicola. -Jak se jmenuješ ty?
-Já jsem Valerio, ahoj. -Ahoj.
-Kolik chceš? -Dvacet eur.
-Dvacet eur? -Jo.
Můžeme dělat něco jinýho? Když ti dám víc, uděláme zadek?
-Zadek? -Zadek.
-Nigerijka ti nedá zadek. -Kolik chceš?
-Všichni tři práce? -Všichni tři.
-Padesát eur. -Padesát eur?
-Padesát, padesát. -Slyšíš ji.
-Všichni tři práce? -Všichni tři. Ale ukaž mi ho.
-Jo, předveď se nám. -Ukaž se.
Neotravujte. Nejdřív mi ho ukaž.
Chci ho vidět. Ukaž mi ho. Otoč se trochu.
Páni!
Ale já jsem odtud nic neviděl.
To je tvůj problém.
On nic neviděl.
-Ukaž, ukaž! -Promiň, nic jsem neviděl.
-Pamela! Pamela! Pamela! -Klid, klid, klid.
-Klid, nekřičte. -Klid.
-Ty jsi ale pěkná! -Jdeme?
-Můžu si na něj sáhnout? -Proč?
Sto padesát eur je hodně, já jsem dělník!
-Nejdřív chci těch 150 eur. -Já jsem dělník.
-Dej mi peníze. -Nejdřív to chci ohodnotit.
Až potom. Dej mi peníze.
Když kupuješ gauč, sedneš si na něj.
-Chci si sáhnout. -Peníze.
-Ty jsi pěkná. -Peníze.
Ukaž jí peníze, ať se nám předvede.
-Dej mi ty peníze. -Peníze.
Dej mi ty peníze.
Ty jsi šéf, a platit mám já?
-Tohle dělám naposledy. -To určitě.
-Chci si sáhnout. -Dej mi peníze.
-Sáhni si. Ale práce, jo? -Jasně.
Všichni tři. Určitě práce.
-Jsi krásná. -Práce, ano, nebo ne?
Chci si sáhnout, ať vím, jakej je.
No tak, pojď blíž. Nedosáhnu tam.
-To je něco! -Panečku!
-To stačí! -Je měkkej?
-Jdeme? -Jo, už jdu.
-Ukaž ty peníze. -Kam jdeš?
Tak běž, běž. Užij si taky trochu.
-Co to děláš? -Pojď zpátky! Co to děláš?
-Co na mě saháš? -Moc pěkná, moc pěkná!
-Já se vrátím, já se vrátím. -Jedem!
Koupím si cigarety a vrátím se!
-Ne, tady a teď! -Jen si skočím pro cigára!
Jen si koupí cigára a vrátí se!
-Vrátí se. -Jedem.
Tentokrát z toho nic nebude. Až příště. Vrátíme se.
Musíme jet.
Ty jsi mizera! Ztratila jsem s váma čas!
Jsi krásná! Vrátíme se!
Mizerové! Do hajzlu!
Co se stalo?
Byli tady tři chlapi a dovolovali si.
-Uhodili tě? -Ne, sahali mi na zadek.
Bože. Co je to za zvíře?
Nevím. Vypadá to jako pes z lesa.
-Vezmi ho. -Vezmeme ho spolu.
Vezmi ho tady.
-Vezmi ho. -Ne, já ho vezmu tady.
-Je to velký zvíře. -Obrovský.
Držím ho, odneseme ho.
Hlavně nefňukej.
Pořádně ho polej.
Meješ ho jako mimino.
Jasně, tvoje mimino.
-Ne, tvoje. -Ne, tvoje.
Princezno, jsi skvělá kuchařka.
Každý jídlo, který uvaří, je vynikající.
Naše je taky vynikající.
Moje jídlo je vždycky lepší.
Jsi snad moje žena?
Nezkoušej to. Strká mi prsa do obličeje.
Jestli přestane pršet...
Kam jdeš?
Jdu do práce, jako vždycky.
V tom dešti?
-Počkej, až přestane. -Co chceš?
Jsi moc namalovaná.
Není to moc, líbí se mi to.
Takhle chceš jít ven?
Rozbila jsi mi zrcátko. Co blbneš?
Běž dovnitř.
Jenom mi závidíš.
-Opatrně, Princezno. -Co je?
Opatrně, bolí to.
Máš tady znamínko?
-Co je? -Bolí mě to. Buď opatrná.
Jsi blázen? Chceš mě praštit?
Musíš být opatrná.
Na to ti kašlu. Dělám ti laskavost.
Jakou laskavost!
-Já ti pomáhám, a ty mě praštíš. -Děláš, jako bych tě zabila.
-Nežvaň. -Chceš zákazníky, nebo ne?
-Sklapni. -Ani si neumyješ obličej.
-Stejně vydělávám peníze. -Já ti pomáhám pracovat.
-Přestaň. -Máš příšernej obličej.
-Já mám příšernej obličej? -Jsi hrozná.
Máš jenom zákazníky, který nechci já.
-Princezna jako já? -Jaká princezna?
-Stojí před tebou. -Chceš moji paruku?
-A co s ní mám dělat? -Budou si myslet, že jsi já.
Vezmi si moji, ať si myslí, že jsi Princezna.
-Huso. -Krávo.
-Uvidíme. -Uvidíme, jasně.
-Jsi poďobaná ošklivka. -Ne, ty!
-Jsi levná děvka. -Ty jsi levná děvka.
Ahoj, pojď sem. Ahoj, fešáku. Jak se máš?
-Ahoj, mám se dobře. A ty? -Kam jdeš?
Šel jsem se trochu projít. A ty?
-Pojď šukat. -Cože? Ne.
-Pojď se mnou. -Jenom tak?
Jo, jdeme.
-Nevím. Jak se jmenuješ? -Isabella.
-Isabella? -Jo.
-Hezký jméno. -Děkuju.
-Kolik je ti let? -Devatenáct.
Devatenáct? Aspoň jsi plnoletá.
Odkud jsi? Z Mali, ze Senegalu...
-Z Nigérie. -Z Nigérie?
-Jo. -Skoro jsem uhodnul.
Jdeme.
Dobře, tak mě veď. Je to daleko?
Ne, tady.
Držíš mě takhle jako staříka?
Takhle si připadám starej.
Dobře.
Takhle si připadám jako dítě.
-Dobře, tak jdeme. -Haló, Success?
Narazila jsem na hroznýho troubu. Určitě se mu ani nepostaví.
-Ty telefonuješ. -To je zase kšeft.
-Tady? -Jo, tady.
Ne, tady ne.
-Tady. -Ne, tady ne. Takhle na zemi.
Promiň, spletla jsem se. Promiň.
-Není to tady. -Tak kde?
-Pracujeme nahoře. -Nahoře?
Jako opice.
Jíme banány. Šukáme. A pak slezeme dolů. Chápeš?
Pojď se mnou.
Teda! Ty jsi vážně sympatická.
-Dej mi peníze. -Peníze.
-Jo. -Dobře. Kolik?
-Chci třicet eur. -Třicet? To ne.
Můžu ti dát dvacet. Dvacet, nebo nic.
-Dobře, dej mi je. -Dvacet stačí?
-Jo, dobře. -Fajn.
Počkej. Máš nějakou nemoc?
Myslíš, že jsem nemocná?
-Chodíš se spoustou chlapů. -Nejsem nemocná. Ty jo?
-Ne, já ne. -Já taky ne.
Chodíš se spoustou chlapů, tak nevím.
Já vím. Ale nejsem nemocná. Děkuju.
Můžu si to zkontrolovat?
Ukaž mi pusu. Nemáš tam vyrážku?
-Pusu? -Jo. Otevři pusu.
Otevři pořádně. Promiň, je to divný.
Myslíš, že jsem upír, co ti ukousne ptáka?
Počkej. Ukaž mi pusu pod jazykem.
Pořádně. Vím, že je to divný. Jako bys byla u zubaře.
Tak dělej.
-Dobře. -Stačilo?
Jo, stačilo. Trochu mě to uklidnilo.
-Dej mi peníze. -Dobře.
-Fajn. Takže tady?
-Jo, tady. -Vestoje?
-Otevři to. -A ty?
-Takhle. -Takže mám...
-Nasadíš mi ho ty? Nebo já sám? -Jo.
-Otočíš se? -Dělej, jo.
Dobře, nasadím si ho.
Počkej chvilku.
-Tak jo, dobrý? -Jo, dobrý.
Cítíš mě?
Líbí se ti to?
Chci slyšet, že se ti to líbí.
Bolí tě to? Nebo je to dobrý?
-Ahoj, zlato. Jak se máš? -Dobře, a ty?
Dobře. Počkej. Práce?
-Ne, já ne... -Proč?
Hledám tady houby do těstovin.
-Houby? Co to je? -Houby.
Počkej, proč? Co jsou to houby?
Houby. Mushrooms. Počkej, ukážu ti je.
Nevím, co je to "mushroom". Znám jenom: "Zlato, jdeme."
Tohle. Máš je ráda s těstovinami?
-Nemám je ráda. -Hledám houby do těstovin.
Viděla jsi je tady někde?
Neviděla.
Je tady spousta hub.
Já znám jenom peníze.
-Já vím, ale... -Prachy.
-Tady jsou. Podívej. -Tohle?
Tady jsou. Počkej chvilku. Promiň. Děkuju.
Jsou hezké. Vidíš? Podívej, jak jsou hezké.
-Jsou velké. -Počkej.
-Tyhle. -Jo?
Ukážu ti to. Vidíš tuhle část? Odřízneš ji.
Asi tady. A osmahneš je na oleji s česnekem a feferonkou. Chápeš?
-Já tohle nejím. -Přinesla jsi mi štěstí, vidíš?
-Já chci jenom "money". -"Citróny"?
-Jo. Tohle. -S citrónem?
Já chci jenom "money". Peníze. Peníze.
"Money"! Já jsem rozuměl "citróny".
Dobře. Už jsi je našel, tak jdeme.
-Teď je řada na mně. -Počkej.
-Co je? Jdeme. -Nemám u sebe peníze.
-Cože? -Nemám žádné peníze.
-Nelži, určitě máš. -Ne, já ti nelžu.
Proč? Vyšel jsi z domu bez peněz?
Nemám peníze.
-Nic neříkej. Počkej. -Co to děláš?
Neublížím ti.
-Co to děláš? -Počkej.
-Nesměj se. -Dobře.
Prohledáváš mě.
Prohlídka.
-Proč? -To jsou všechny kapsy.
-Ty nic nemáš. -Nemám peníze.
Omlouvám se.
-Nezlob se. -Dobře.
-Dám ti tohle? -Nemám je ráda.
-Nechceš ji? -Mě zajímá jen šukání.
Je to jako květina.
Dobře. Díky, ahoj.
-Omlouvám se. -Ne, to je jedno.
-Dobře, ahoj. -Ahoj.
-Sbohem.
Všechno nejlepší!
Ty copánky jsou hrozná otrava, už mě to nebaví.
Joy, jsi smutná. Co se ti stalo?
Někdo ti zlomil srdce?
Přijde ti, že mám srdce?
Lidi, co předstírají, že nemají srdce, trpí nejvíc.
Já se kvůli srdečním záležitostem nikdy nezlobím.
Zlobím se jen kvůli penězům.
Kvůli jakým penězům?
Peníze, které jsem poslala sestře, nedorazily.
Ten chlap říká, že je poslal, ale sestra je nedostala.
Ty věříš svojí sestře?
Nevíš, že Afričani o penězích vždycky lžou?
Sestra mi peníze nezatajuje.
Dala bych za ni ruku do ohně.
-Určitě? -Jo.
Proč myslíš, že tvoje rodina je jiná než ostatní?
Žádná rodina není perfektní.
Perfektní rozhodně ne.
Svým sourozencům nevěřím ani já.
Problém Nigerijců je,
že když odjedeš do Evropy, z nejmladšího dítěte je nejstarší.
A nejstarší v Africe je najednou nejmladší.
Když nepošlu rodině peníze na živobytí,
volají mi a tvrdí, že umřou hlady, když něco nepošlu.
Pak zmizí a ozvou se zase až další měsíc.
Ale když jsem byla v Nigérii, vždycky jsme jídlo měli.
Když jsem odjela z Nigérie, nikomu jsem nic neřekla.
Tvrdili by, jak mě mají rádi, a nenechali by mě odjet.
Když zjistili, že jsem v Itálii, začali po mně chtít peníze.
Ale já musím splatit dluh svojí ochránkyni.
Co mám dělat? Platit jí, nebo rodině?
Nic jsem neřekla, přestali mi volat a skončilo to.
Když se neozvou oni, já jim volat nebudu.
-Už je to hotový! -Drž přece!
Princezno, Bůh žehnej tvé generaci.
Bůh žehnej tvé rodině. Bůh žehnej tvé poctivosti.
Co Bůh řekl, nechť nebe stvrdí.
O co Boha žádáme, tak učiní.
Tak se stane.
Navěky věků.
Ve jménu Ježíše Krista.
Nechť všichni přítomní řeknou amen.
Věnujte dar jako poděkování Bohu.
Mnozí lidé ve vašem věku už jsou mrtví.
Jestli jste šťastní, že vás Bůh zachoval při životě,
předstupte a věnujte dar jako poděkování Bohu.
Jen co sboristé začnou zpívat. Amen.
Náš styl, náš skutečnej styl.
Pozor. Chceš spadnout?
Jo. Jsem velká ryba, chci plavat.
-Ty jsi ryba? -Jsem ryba.
Nevěděla jsem, že jsi ryba. Slez.
Přestaň.
Dneska máš narozeniny, a ještě jsme nic nejedly.
Koukněte se na ty hrdličky.
Ahoj.
-Dneska mám narozeniny. -Ahoj.
-Co se děje? -Fotku!
-Tenhle je můj. -Ne, je můj.
Páni. Ty bílý holky jsou hrozně žárlivý.
Dneska mám narozeniny!
Promiňte.
-Ahoj. -Princezno.
-Ahoj.
Kdo to je? Má prsa, nebo ne?
Je to chlap, nemá prsa.
Haló? Haló?
Jsi ženská? Chlap?
-Říká, že chlap. -Chlap.
Jo! Zlato!
Takhle. Nesahej mi na prsa.
Dobře, teď.
Doufejme, že se taky neztratíš.
Řekni sýr!
Chci tě vidět, otevři.
Hotovo?
Dneska mám narozeniny.
Mám narozeniny. Narozeniny.
Dobře?
Dám ti peníze, dobře? Dám ti peníze, a půjdeš domů.
Deset, jo? Deset eur.
Deset eur je hodně.
Holka, jde sem jeden stařík.
Jestli s ním budu šukat, umře.
Jsi pitomá.
Udělám mu to pusou za 20 a pohřeb bude mít za 50.
-Ahoj, krásko. -Ahoj, ahoj.
-Jdeme na to. -Ahoj.
-Počkej. Za chvilku. -Neštvi mě.
-Dobře. -Běž domů.
-Počkej chvilku. -Ahoj.
Poslouchej mě. Nech si zapnutý mobil.
Ne jako posledně, když jsi ho vypnul. Nic takovýho.
-Běž. -Rozumíš?
-Ahoj. -Poslechni mě. Nebo tě zavřu doma.
-Jo, dobře. -Zavřu tě doma.
-Ahoj. -Už tě sem nevezmu.
-Dobře. Ahoj. -Ahoj.
Ahoj.
-Rozuměla jsi? -Jo.
Přivedeš děti na svět, a chovají se k tobě takhle.
-Co se děje? -Mluvím o dětech.
-Jo. -Vidíš, jak jsou otravný.
-On? -Jo.
-Jen klid, dobře? -Jo.
-Moc se mi líbíš. -Děkuju.
-Líbíš se mi. Podívej se na mě. -Dobře.
On mě pořád otravuje.
-Ale teď jsme tady. -Jsme tady.
To chození už mě unavuje.
-Uděláme to tady. -Tady?
-Udělej mi to pusou. -Pusou?
-Jo, pusou. -Dvacet eur. Mám narozeniny.
-Ne, ne. -Třicet eur. Podívej.
-Ale já... -Proč ne?
-Můžu... -Mám narozeniny.
Můžu ti dát deset eur. To je dvacet tisíc lir.
Je to hodně.
-Deset eur? -Jo.
-Deset? -A napijeme se spolu.
-Dobře, deset. -Napijeme se spolu, jo?
-Co to je? -Napijeme se.
Jo.
-Nechceš? -Ne, děkuju. Já nechci.
-Dej si. -Já nechci.
Tohle pro tebe není dobrý. Jsi starej.
Zastav! Pojeď sem!
Počkej!
Zastav!
-Počkej! -Ahoj.
Pane jo! Ahoj! Konečně jsi zastavil!
Co bys chtěla?
-Chceš se milovat? -Milovat, jo.
-Jo. -Jo. Jedeme. Ne, zastav.
-Stojím. -Jo. Počkej.
Chceš se milovat v lese?
Ne. Ne. V autě. V tomhle krásným autě.
Líbí se ti? Ne, ne, počkej.
-Ne. -Zlato, počkej. Já ti otevřu.
-V autě. -V tomhle krásným autě.
Kam jdeš? Dovnitř. Do auta.
-Jistě. Podívej. -Dovnitř. Do auta.
Kráskám se mají otvírat dveře. Podívej.
Líbí se ti tady, zlato?
-Co bys chtěl dělat, fešáku? -Všechno.
-Všechno? -Všechno. Jsem zkaženej.
-Všechno? -Všechno.
Chceš si mě vzít?
-Chceš si mě vzít? -Jo.
Určitě? Jo?
Dobře, vezmu si tě. Změním ti život.
-Chceš se mnou mít děti? -Děti taky?
-Kolik jich chceš? -Pět.
-Pět? -Jo.
To je ženská. Pět! Jak se jmenuješ?
-Giulia. -Giulia.
-Ano. -Giulio, kolik?
Práce tady, nebo v hotelu?
Práce? Já nepracuju, Giulio. Jsem bohatý. Nemůžu pracovat.
Chceš práci tady, nebo v hotelu?
Zapomeň na hotel. Nevezmu tě do hotelu.
Já ti změním život. Jsi moc krásná, abys byla tady.
-Chceš mít děti, Giulio? -Jo.
Tak nepojedeme do hotelu. S dětmi se jezdí na dovolenou.
Kolik? Chci vědět kolik.
Když je to bez?
-Bez? -Bez?
Ano.
-Kolik bez? -Sto eur.
-Sto eur? -Jo.
Za sto eur to děláš bez s každým.
-Ne. -Jo.
-Jen s tebou. -Jen se mnou?
-Jen s tebou. -Ne. Děláš to se všemi.
-Ne. -Proč jenom se mnou?
Protože jsi fešák.
-Co to děláš, Giulio? -Fotku.
-Se mnou ne. -Ne.
-S autem. -Jenom s autem.
-Dobře. -Jenom auto. Ty ne.
Ne.
-Počkej! Moje kamarádka! -Tvoje kamarádka!
Jo, Success. Počkej!
Bůh mi požehnal, a na tebe zapomněl. Smůla!
-Můžu se postavit? -Co?
-Nahoru. -Nahoru?
-Jo. -Nahoru.
-Nahoru.
-Ano. -Jistě, zlato.
-Ty můžeš všechno. -Dobře.
-Ale sundej si boty. -Boty si nechám.
-Sundej si boty. -Ne.
Ano.
Buď tu jako doma. Sundej si boty, ať máš pohodlí.
Leť!
Podívej se na mě!
Jsi krásná!
Giulio, sedni si. Chceš vidět, jak rychle tohle auto jede?
-Auto? -Jo. Sedni si, sedni si.
-Ne! -Pojď sem, zlato. Pořádně se drž.
Mně se to líbilo.
Odvezu tě daleko. Pojedeme daleko. Drž se.
-Ahoj. -Ahoj.
-Jak se máš? -Dobře.
-Moc hezké modré vlasy. -Děkuju.
Můžu pro vás něco udělat?
-Dáš nám peníze? -Ne. Peníze nemám.
Dáš nám tisíc eur?
Ne. Ale můžu vám dát tohle. Vezmi si. Jsou pro vás.
Ani s doklady nenajdeš práci.
Kamarádka se roky modlila: "Bože, ať mi dají doklady."
Dostala je, a už tři roky hledá práci.
-Já vím. -Tři roky, a pořád hledá.
Bez dokladů nemáš práci. S doklady nemáš práci.
Prostě nemáš práci. Mám po krk týhle země.
Navíc jsem slyšela, že když šlapeš na ulici
pět let, nemůžeš mít děti. Já chci mít děti, chci rodinu.
Já jsem na ulici už tři roky.
Už nemůžu, jsem unavená.
Já nejsem unavená a nikdy si nestěžuju.
Protože nepoužívám k práci svoje vlastní tělo.
Nerozumím.
Nepoužívám pro práci svoji vlastní frndu.
Než jsem jela do Itálie,
moje ochránkyně udělala kouzlo.
Když jsem jí přísahala, že jí všechno splatím,
protože jsem dlužila hodně,
zeptala se, jestli chci pro práci používat svoje tělo.
Zeptala jsem se: "V jakém smyslu?"
Řekla, že můžu vyměnit svoje tělo za tělo jiné ženy.
-Cože? -Počkej.
Budu používat tělo jiné ženy, až budu pracovat,
takže ona bude cítit bolest místo mě.
Souhlasila jsem a udělaly jsme to tak.
Tu ženu jsem nikdy neviděla. Nevím, jak se to stalo,
ale povedlo se to.
Od té chvíle, když pracuju, necítím žádnou bolest.
A ta žena v Nigérii je na tom asi bídně, krvácí...
-Jak je to možný? -A páchne.
Je mi jasný, že to funguje.
Protože ona trpí, a já jsem v pohodě.
Když pracuju s klienty, moje tělo by mělo něco cítit.
Ale necítím nic. A proto si nestěžuju.
Kruci. A co když ta žena umře?
Ochránkyně mi řekla, že se to nemůže stát,
dokud si nevezmu zpátky svoje tělo a nevrátím jí to její.
A když tě praštím, kdo to cítí?
Přestaň. Takhle to není.
Ta žena to cítí jenom ve frndě, jinde po těle ne.
-Promiň! -Prosím tě, drž toho psa!
Vero! Hej! Ke mně!
Nemůžeš ho tady pouštět!
-Promiň. -Nemám ráda psy.
-Máš ráda kočky? -Ne. Nemám ráda zvířata.
-Nemáš ráda zvířata? -Ne.
Já nemám rád lidi.
Jak to, že nemáš rád lidi? Copak jsi duch?
Nepamatuješ si mě? Hledal jsem tady houby.
-Pamatuju. A dneska sis přivedl psa. -Ano.
-Dobře. -Máš jiné vlasy.
-Jo. Mám jiný vlasy. -Je to hezký.
-Jo. -Ano.
Proč nemáš rád lidi? Jsi duch?
-Jestli jsem... -Jsi duch?
-Nevím, jestli jsem duch. -Nevíš?
Ne.
Co to děláš?
-Musím si to ověřit. -Co?
Jestli jsi duch.
Takhle si ověříš, jestli jsem duch?
-Ano. -Kdo je to duch?
-Ty to nevíš? -Ne.
-Předek. -Předek?
-Jo. -Vypadám jako předek?
-Možná. -Protože jsem starší než ty?
-Nejsi starej. -Ne?
-Ne. Kam jdeš? -Na procházku s Verou.
Lžeš. Přišel jsi za mnou. Jdeme.
-Ne. Kam? -Jdeme. Drž ji.
Držím ji.
-Jdeme. -Dobře.
-Je to tu krásné. -Co?
-Je to krásné místo. -Tady?
Ano.
Les je krásnej? Nežvaň.
Ano. Podle mě je to lepší než pracovat v...
-Drž ji. -Klid. Hodná.
Je to lepší než pracovat ve městě na ulici, ne?
Jo. Bílý holky pracujou ve městě. Černý v lese.
-Dobře. -Jo.
Pracuješ sama, nebo musíš někomu platit?
Pracuju sama. Moc mluvíš. Moc se vyptáváš. Drž toho psa.
Kde můžu psa uvázat?
Kde ho můžeš uvázat? To se ptáš mě?
-Uvaž ho tady. -Dobře.
Prostě ho někde uvaž.
Je tady hromada stromů, a ty se mě ptáš.
Vero, pojď sem! Pojď sem, pojď sem.
-Ona žárlí. -Ano, žárlí.
Proč žárlí? Copak jsi pes?
Ne, já nejsem pes.
Tak proč mluvíš se psem, když nejsi pes?
-Protože je to můj pes. -Ty spíš se psem?
Ano, občas.
Když se probudím, přijde do postele a občas spolu spíme.
-Jako manželé? -Ano.
-Ty spíš se psem? -Ano.
-Šukáš se psem? -Ne, nešukám se psem.
-Dobře, tak pojď. -Ne. Vero!
-Nech být Veru. -Ne. Musím jít. Promiň.
-Proč? -Promiň. Protože...
-Ne! -Protože ona se zlobí.
-Nech ji, je to jenom zvíře. -Já ji dobře znám.
-Takhle to nejde. -Příště přijdu bez Very. Dobře?
Nejdřív houby, potom pes. Nikdy práce, to není dobrý.
-Co je to za místo? -Co?
-Tohle místo. -Co jako?
Je tam domeček.
Nestarej se o něj. To nic není. Chatrč.
-Jdeme. -Dobře.
Musíš mi něco dát, nějaké peníze.
-Ne. -Ne. Strávili jsme spolu čas.
Promiň. Přijdu jindy bez Very. Počkej, počkej.
Přestaň!
Možná jsi duch. Kdo ví?
Ne! Jsem lidská bytost!
Ty jsi duch, protože nemáš rád lidi.
-Jak se jmenuješ? -Corrado.
-Dobře, "Corado". -Corrado, se dvěma R.
-Corado, Corrado, to je fuk. -Dobře.
-A tvoje jméno? -Princezna.
-Ahoj, Princezno. -Ahoj.
Jdeme, Vero.
-Ahoj. -Ahoj.
-Vlak stávkuje? -Ne. Vlak nefunguje.
Vlak se rozbil.
V Itálii je rozbitý všechno. V Itálii nic nefunguje.
-Nic. Jste hezké. -Díky.
-Můžu vám pomoct? -Ano.
-Jak vám můžu pomoct? -Svez nás.
-Svézt? -Jo, svézt.
-Líbí se mi tvoje auto. -Díky.
-Jo. Hezký a velký. -Mně se líbí, co vidím.
-Tak to bude? -Výměnný obchod. Zaplatíte mi.
-Zaplatit? -Žádné peníze. Nebojte se.
Já vás svezu. Vy mi dáte...
-Zaplatit čím? -Co je?
-Já nemluvím anglicky. -Co?
-Anglicky. -Co je?
-Šuky šuk. -Jo tak!
-Tak dobře. -Šuky šuk?
-Dobře, šuky šuk. -Líbí se mi šuky šuk.
Tak kam jedete?
-Do Astie. -Do Asie?
-Cože? -Do Ostie.
-Neposlouchej ji. -Bože.
Už jsem se bál. Asie je moc daleko.
Ostia je taky daleko. Takže si rozumíme?
Jo, jo.
Moje práce. Mám málo práce.
Já vás svezu. A vy mi každá dáte brambůrek.
-Brambůrek? -Žádný brambůrky.
-Žádný brambůrky. To není zahrada. -No jasně.
-Já jsem takovej zahradník. -Zahradník?
-Jo. -Dobře.
-Jo. -Dobře?
-Jo. -Rozumíme si? Jo?
Jo, jedeme.
-Kolik je ti let? -Jsem trochu starší.
Čtyřicet osm.
-To je moc. -Čtyřicet... Jsi starej.
Starej? Není mi osmdesát. Jsem zralej. Kolik je vám?
-Mně je dvaadvacet. -A tobě?
-Mně je dvacet. -A jí?
-Osmnáct. -Nejmladší.
Proč?
Jsem starší než vy. Ale starší chlap je fajn, ne?
Pobavíme se. Je moc hezkej den.
-Dobře. -Jasně.
-Díky. -Díky, kamaráde.
Díky. Děkuju.
-Moc pěkná společnost. -Jo, díky.
-Děkuju. -Díky.
Tak kde budeme dělat to šuky šuk?
-Kde? -No přece...
-Vevnitř. -Vevnitř?
-Tak jdeme? -Jo?
-Jo. -Takže první, druhá a třetí?
-Ne. -Vyber si jednu. Proč tři?
-Tři ne. -Copak máš tři ptáky?
-Ne, klid. -Proč chceš vojet tři holky?
-Ty to nechápeš. -Máš tři ptáky?
-Počkej. Ty to nechápeš. -Copak máš tři ptáky?
Máš tři ptáky?
-Tři? -Ne, jednoho.
-Jednoho? -Proč tři holky?
-Jen jednu, jednu holku. -Ne, počkat.
Vyber si jednu.
Dobře, vyberu si jednu. Ale klid.
Předtím jsme o tom mluvili, a řekly jste...
-Uklidni se. -Já jsem v klidu.
-Jsem v klidu. -Já taky.
-Já taky. Všichni jsme v klidu. -Mně nepřijdeš v klidu.
-Nekazte mi tuhle chvíli. -Uklidni se.
-Chci tebe. -Mě?
-Líbíš se mi, jo.
Jdeme na to. Bude to třicet eur.
-Kdo zaplatí taxík? -Taxík byl doprava.
-Doprava? Ne. -Jo, jo.
Mluvili jsme o tom, a vy jste se vším souhlasily.
-Jo, doprava na místo. -Co to říkáš?
Třicet euro, a hotovo. Jdeme na to. Do toho.
A taxík stojí čtyřicet eur.
Kolik stojí benzín?
Za licenci jsem dal sto tisíc eur.
Tahle práce...
Hele, benzín stojí dvě eura.
Jen dvě eura.
Itálie okrádá Afričany i benzínem.
-To je pravda. -Jo.
-Jo. To je pravda. -Tenhle benzín není tvůj.
-Co si to dovoluješ! Nevystupuj. -Cože, nevystupuj?
Ne! Nech mě! Nech mě!
-Nechci ti ublížit! -Nech mě!
Klid! Neublížím ti! Chci si jen promluvit!
Nech mě!
Chci si promluvit! Klid!
Nech mě bejt! Nech mě bejt!
Co to děláš? Zbláznil ses?
-Uklidni se! -Zbláznil ses?
-Koukej se uklidnit! -Zaplaťte!
-Chceš šukat zadarmo! -Ne!
-Chceš šukat zadarmo! -Zaplaťte mi!
Doprdele! Táhni!
Doprdele! Do hajzlu s Italama!
-Jak to jde? -Kamarádko!
Vydělala jsi něco?
Co říkáš?
Vyděláváš majlant, a já vůbec nic.
Půjdeme si domů odpočinout?
-Jak to šlo v práci? -Žádní zákazníci, jak říkám.
V tomhle dešti není práce. Je zima.
Holky!
-Hej! Klid! Klid! -Ten taxikář!
Hele! Peníze!
-Promiňte. Ráno jsem byl nervózní. -Co chceš?
-Promiň! -Chceš se zase hádat?
-Ne! -Zase se chceš hádat?
-Ráno jsme si nerozuměli. -Co chceš?
-Omlouvám se. Nechápeš to. -Proč?
Jsi blázen! Nejsi normální! Jsi hajzl!
-Nechceme s tebou nic mít! -Mám peníze!
-Zaplatím! -Vykašli se na něj.
-Podívej! Jsem slušnej! -Nejsi slušnej!
-Jsi hajzl! -Ne, nejsem!
Nic nepotřebujeme, díky. Jsi blázen.
-Já chci tebe! -Ji?
-Ne, tebe! -Ne!
-Mě? -Jo!
Jdeme pryč. Nejdřív já. Ráno já.
-Zaplatím! -Teď chceš kamarádku!
-Ráno jsem byl nervózní! -Ne! Jsi blázen!
-Nejsem hajzl! Půjdu s tebou! -Jsi blázen!
-Jsi bláznivej Ital! -Jsi krásná!
-Jdeme! -Jsi krásná!
Najednou ses uklidnil? Teď jsi slušnej?
-Jsem slušnej. -Máš nějakej problém?
-Žádnej problém. -Budeš slušnej?
-Přísahám. -V klidu?
-Zaplatím! -Určitě?
Budu slušnej! Přísahám na maminku!
Chceš s ním ztrácet čas? Je to blázen!
-Ty jsi hajzl! -Ne!
-Ráno jsi byl hajzl! -Ne!
Ráno jsi neměl peníze! Chtěl jsi to zadarmo!
-A teď práce? -Nerozuměli jsme si.
-Proč? -Byly jste rozčilený. Ne.
-Jsi hajzl! Mizera! -Nevidíš, že už se uklidnil?
Jsem slušnej. Zaplatím.
Řekl, že zaplatí. Já půjdu. Zaplatíš?
-Jo. -Je jedno, kdo platí.
-Počkej, hned přijdu. -Jdeme.
Jo, ty běž. Počkej. Success!
-Pojď! -Počkej pět minut, prosím!
-Dělej si, co chceš! -Prosím!
Konečně. Máme klid. Těší mě. Já jsem Giovanni.
-Jak se jmenuješ ty? -Nevím.
-Nechceš mi to říct?
-Zapomněla jsem svoje jméno. -Dobře. Kam mám jet?
-Počkej. Moje kamarádka. -Ne!
-Počkej, moje kamarádka! -Ne, žárlí!
Počkej! Success! Počkej na mě!
Proč by žárlila? Neříkej blbosti!
-Dobře. Kam mám jet? -Neboj se, já ti řeknu.
-Pomalu. Tady. -Sem?
Sem.
-Ne. -Proč ne?
-Vem si to.
Ne. Svlíkni se.
Ven z auta. A svlíkni se. Chci tě vidět celou.
Zbláznil ses? Jak to myslíš, nahou?
-Nerozumíš? -Nahá? Já se nesvlíknu.
-Nerozumíš? -Nesvlíknu se.
-Nechceš se svlíknout? -Ne.
Tak jedeme pryč. Tohle nemá cenu.
Počkej. Počkej.
Na co?
Jestli chceš, svlíknu se jen dole. Nahoře ne.
Sundám si kalhoty.
-Nechceš se svlíknout celá? -Celá ne.
Tak to nemá cenu. Vrátím se za tvojí kamarádkou.
Počkej. Zatraceně. Počkej.
-Na co mám čekat? O co ti jde? -Počkej.
-Zaplatím. -Rozumím, zaplatíš. Počkej.
Jak jsem řekl!
Chci si udělat dobře. Dělej. Svlíkni se.
Chci se koukat.
No tak, dělej.
Zlato, podívej se na mě. Otoč se ke mně, no tak.
Ne, takhle to stačí. Je mi zima.
-Takhle to stačí. -Tak běž do hajzlu.
Ne, počkej! Mám tam oblečení!
Počkej! Počkej!
Nejezdi pryč! Počkej!
Počkej! Zatraceně! Zastav! Dej mi oblečení!
Haló, Success? Jsi daleko?
Jestli jsi blízko, pojď mi pomoct.
Prosím tě.
Netušíš, co mi ten chlap udělal.
Jsem nahá. Vzal mi oblečení a odjel.
Prosím tě. Přijď sem. Jsem nahá a je mi zima.
Nedělám si legraci. Prosím.
Už věříš, že jsem byla nahá v lese? Chápeš to?
Za to mi zaplatíš! Uvidíš, jaký to je!
-Princezno? -Ticho! Nemluv na mě!
Já vám ukážu. Vy ještě uvidíte.
-Co jsme ti udělaly? -Nech to bejt.
-Ahoj! -Ahoj, zlato.
Hned přijdu! Počkej!
Pojď sem!
-Ahoj. -Ahoj.
Jak se máš? Počkej. Jdeme spolu.
Počkej, jsme na silnici. Jak se jmenuješ?
Dneska je jí špatně. Je nemocná.
-Je nemocná? -Jo. Nemůže pracovat.
Vypadala dobře.
Zadarmo.
-Ty jsi taky pěkná. Bože. -Jo. Jdeme.
-Jo. -Dneska zadarmo.
-Zadarmo? Dobře. -Jo.
Proč zadarmo?
Zadarmo. Je nemocná. Nemůže pracovat.
Zadarmo? To se mi ještě nestalo.
-Co děláš s mým zákazníkem? -Nesahej na mě!
-Jdeme. -Jo, počkej, zlato.
Jen jsem se s ní chtěl seznámit.
-Co to děláš? Nechápu. -Počkejte, děvčata.
-Jde ti jen o prachy. -Já už musím jít.
Včera jsi mě nechala samotnou v lese!
-Ale... -Chovej se slušně!
-Nechala jsi mě tam! -Nemůže za to.
Zůstala jsi v lese, protože jsi pitomá!
-Jsi pitomá! -Nechte toho.
-Jak myslíš. -Jde ti jenom o prachy?
No tak, dost. Jdeme.
Jde mi o jeho prachy, protože ho dobře znám!
-Prachy od taxikáře nejsou nic? -Nechci potíže.
Řekla jsem ti, ať jdeš pryč. Jsi naivní!
-Holky, přijede policie. -Jasně, jsem naivní.
A tvoje blbost nás teď stojí zákazníka.
-Přišla jsem o zákazníka. -To je tvoje vina!
-Nesahej na mě! Nech mě! -Po tom, co jsem pro tebe udělala!
Já ti něco udělám, přísahám!
Zabiju tě, nesnáším tě! Nesnáším tě!
-Jsi pitomá! Padej z mýho místa! -Podívej, jak se chováš!
Padej z mýho místa!
To myslíš vážně? Tak já jdu!
-Když jsi taková, jdu pryč! -Prachy tě zabijou!
Tebe taky zabijou! Taková scéna kvůli prachům!
Jdi do hajzlu!
Breč si kvůli prachům!
-Ahoj! -Ahoj! Počkej.
-Princezno! -Jo! Corrado!
-Jak se máš? Dneska máš peníze? -Ano.
-Díky Bohu. -Ne, ne.
-Máš prachy, tak jdeme. -Ne, protože...
Mám schůzku. Musím jet do Ostie.
Jakou schůzku? Ne! Máš prachy. Pořád nějaký problémy.
-Vrátím se k tobě. -Nevěřím ti.
Ano, vrátím se.
Máš prachy, ale máš schůzku.
-Vrátím se jindy. -Ne, jedu s tebou. Nevěřím ti.
Jsi lhář. Pořád nějaký problémy.
Teď když máš prachy, máš schůzku. Nevěřím ti.
-Nastup. -Proč?
Protože se nás bojí.
Možná se bojí tebe, mě ne.
Jak se nás můžou bát?
Nechápu, proč dáváš jídlo holubům, a ne lidem.
Dáváš jim dobrý jídlo, maso, chleba. Proč? Plýtváš jídlem.
Spousta lidí má hlad, a ty plýtváš jídlem. Proč?
Vzpomínáš? Jak jsem řekl. Mám radši zvířata.
Nemám rád lidi. Nemám rád lidské bytosti.
To jsi říkal, ale nechápu to.
Jsi člověk, a nemáš rád lidi. Vysvětli mi to.
Ano, vysvětlím ti to. Protože lidi...
jsou velký omyl.
Jak to myslíš?
Protože Bůh stvořil svět.
Květiny, moře, nebe, zvířata, všechno je perfektní.
Pak stvořil lidi, a s námi udělal chybu.
-Bůh nemůže dělat chyby. -Všechno bylo perfektní.
Nemůžeš říct, že Bůh se mýlí, když jsi naživu.
-Byla to jedna chyba. -Bůh nedělá chyby.
Všechno bylo perfektní, a pak udělal chybu.
I Bůh může dělat chyby.
Počkej, nech mě mluvit.
Bůh nedělá chyby. Nesmíš pochybovat o Bohu.
Kdyby Bůh dělal chyby, teď bys nebyl naživu.
Spousta lidí umřela, spousta jich leží v nemocnici.
-Ale ty jsi tady a dýcháš. -To je pravda.
A říkáš, že Bůh se mýlí. To je špatně.
-Pokud jde o mě... -Ale to je můj názor.
-Já nejsem omyl. -Podle mě...
To neříkej. Já nejsem omyl.
-To neříkám. -Ty nejsi omyl?
-Možná jsem... -To nesmíš říkat.
-Ano, jsem omyl. -Ne, to neříkej.
-Není to hezký. -Ale já si to myslím.
Neříkej nesmysly, slyšíš?
Dobře.
Mám hlad, ale nejsem holub. Nevím, jestli mi něco koupíš.
-Dobrý den. -Dobrý den, paní.
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Dobrý den. Co to bude? -Pro mě kávu. Díky.
-Co si dáš? -Co si dám?
-Ano. -Dobře.
-Tramezzino, pizza, panino... -Ne.
-Co je tady? Rýže. -Dej si svoje kafe.
Prosím.
Ano?
-Tohle. -Tramezzino?
-To je... -S tuňákem?
-Ano.
-Dobře. -V tomhle jsou vejce?
-Ano? -Dobře, díky.
-Jeden? -Ano, jeden.
-Máš je ráda? -Jo.
-Lízátko. -Lízat. Rozumíš?
-Dobrý lízátko. -Jo. Dobrý.
-Jo. -Jaké je tohle?
Mám nejradši růžové.
Citrónové. Pomerančové.
Tohle je moje oblíbené. Vezmu si tři, každé jiné.
-Dobře. -Děkuju.
-Tři. -Dobře.
-Tohle? Ne. Hnusný. -Tohle.
-Tohle. To je hůlka. -Pro starce.
Jo, pro starce.
Jo, stařík o holi.
Ještě pár let, a budu ji potřebovat.
Dám ti to dovnitř.
Voda je čistá. Nádhera.
Ano. Tady je moře obvykle špinavé.
-Jo. -Máš ráda moře?
-Líbí se mi. -Ráda plaveš?
-Ne, neumím plavat. -Neumíš plavat?
-Ne. -Musíš se to naučit.
Neumím plavat. Zahodím tohle.
Podívej se. Ne.
-Ne. -Co?
-Mezi těmi kameny. -Ta socha.
-Kdo to je?
-Neptun. -Kdo je Neptun?
Neptun je bůh moře.
-Bůh moře? -Ano, bůh moře.
My máme jen jednoho Boha nahoře, tohle není on.
Ale to je zastaralý bůh.
-Tak to není. -Dělá spoustu chyb.
Jo.
-Znáš tuhle hru? -Ne.
-Vážně ji neznáš? -Ne.
-Je to fantastická hra. -Vážně?
-Můžeš vyhrát peníze. -Peníze?
Ano. Budeme hrát oba.
-Nemám štěstí. -Tak ty nemáš štěstí?
-Nemám štěstí. -Ne.
Je to tak, nemám štěstí.
-Prohrál jsem. -Prohrál jsi?
-Ano. Teď to zkus ty. -Jo?
-Ano. Rituál. Políbíš kartičku. -Kartičku?
Ano. Políbíš minci a pak políbíš mě.
-Ne. -Ano.
Ano, takhle vyhrajeme. Musíš mě políbit.
-Ne. -Ano.
Jak to mám udělat?
-Podívám se. -Vyhrála jsem?
To není možný.
Ano, vyhrála jsem. Já mám štěstí a ty máš smůlu.
Vím, že jsem vyhrála.
-Vážně jsi vyhrála. -Opravdu?
-Neuvěřitelné. -Vyhrála jsem?
-Jo, to není možný. -Dej mi moji kartičku.
-Ne, počkej. -Dej mi tu kartičku!
Hodím tě do vody. Já tě naučím.
-Dej mi ji. -Dobře.
Vyhrála jsem? Kolik?
-Nula. -Ne!
Nula!
Ty lžeš! Vyhrála jsem! Vím, že jsem vyhrála!
Ne, promiň.
Vyhrála jsem! Vím, že mi závidíš.
Protože mám štěstí.
Ruce na volant. Řadící páka, rychlosti.
Jedna, dva, tři, čtyři... Dobře?
-Přijdu na to sama. -Musím ti to vysvětlit.
Jestli se bojíš, udělej tohle.
-Mám se pokřižovat? Já nevím. -Amen.
Ve jménu Otce, Syna a Ducha svatého.
-Neboj se. -Snad to dobře dopadne.
Jedem?
Dobře, ale pomalu. Nastartuj. Zařaď rychlost.
Výborně. Nezhaslo to. Dobře.
Pojedeme kolem. Dobře.
-Takhle? -Ano.
Výborně.
-Ty umíš řídit. -Ano.
Řekla jsi mi, že neumíš řídit.
Jo, ale když jsem byla malá...
Naučili mě řídit, když jsem byla malá, je to dávno.
Řídíš dobře.
Pomalu.
Ty se bojíš! Neboj se!
Ne! Nemusíme jet rychle!
-Princezno, ty jsi... -Jo!
-Já vím, že se bojíš. -Ne, uděláme to takhle.
Teď zkusíme zaparkovat.
Zaparkovat.
-Ne. -Ano.
-To je důležité. -Ne. Je to nuda.
Parkování je důležité.
Nechce se mi parkovat. Raduj se ze mě.
Raduju se z tebe.
Jestli je to tak, řekni: "Výborně, Princezno."
-Výborně, Princezno. -"Výborně, neparkuj."
-Neparkuj. -Princezny neparkují.
-Žádné parkování.
-Raduj se. Výborně, Princezno! -Výborně, Princezno.
Mám radost.
-Chci jet do města. -Ne, do města ne.
-Ne, počkej! -Ne, to ne! Zastav!
Zastav!
Děkuju za dnešek.
Děkuju.
-Ne, tu bundu si nech. -Proč?
-Nevím. Možná je tam zima. -Ne. Je tvoje, vezmi si ji.
Ne, ne, ne...
-Děkuju, tak někdy příště. -Poslyš.
Co?
Chceš zítra přijít ke mně?
-Cože? Kdy? Kam? -Ke mně domů.
-K tobě domů? -Jestli chceš.
-Mám jít k tobě? -Chceš?
K tobě domů?
-Dobře. -Určitě?
-Jo. Dobře. -Fajn.
Budu u tebe spát?
Nevím.
Zítra, jestli chceš...
Rozhodni se. Musím vědět, jestli si mám vzít věci.
Nemůžeš se rozhodnout.
Hodina se mnou stojí 50 eur.
Dvě hodiny 100. Když u tebe přespím, 200.
Dobře, vezmi si s sebou věci.
Dobře, vezmu si věci a budu spát u tebe.
Dvě stě eur.
Dobře.
Nebuď překvapený. Je to moje práce.
Máš pravdu, promiň.
-Dobře. Dvě stě eur. -Dvě stě eur.
Fajn, uvidíme se zítra. V kolik?
Jak chceš.
-Ve tři. -Ve tři.
-Dobře, uvidíme se zítra. -Děkuju.
Ahoj.
Krásko! Tak co? Ty nepracuješ?
-Dneska jsem skončila. -Máš padla?
Jo.
Dobře. Tak příště.
-Promiň, Princezno, jedu pozdě. -Ne.
-Pojď sem. -O co ti jde?
-Víš, jak dlouho jsem tady? -Rozumím. Promiň.
Všichni na mě koukají. Nech mě.
Máš jiné vlasy.
Stojím tady jako husa. A do mých vlasů ti nic není.
-Máš jiné oči. -Nic ti do toho není.
Pro mě to není hra.
Nejsi spolehlivej, takhle je to vždycky.
Nejsem pitomá, jasný?
Tak co bude? Jedem?
Jsem člověk jako ty. Chovej se slušně. Nevymlouvej se.
Zlobíš se, a máš pravdu.
Dej mi peníze.
-Tady máš sto. -Proč sto?
Tohle je dárek. Tohle je...
Dárek.
Jestli chceš jet se mnou, nastup. Jinak pojedu pryč.
Chceš jet pryč? Ne, nesměj se.
Kdo to je? Tvoji rodiče?
Kde jsou?
Zemřeli.
To mě mrzí.
-To jsi ty? -Ano.
Máš stejný nos.
Je čím dál větší.
Roste. Pořád.
Ano.
Dobře.
-Líbí se ti výhled? -Ano. Hezký.
-Mám štěstí, že mám výhled. -Jo.
A mám štěstí, že mám tenhle byt.
Chceš něco? Kafe?
-Co je? -Promiň, jen mrazení.
Je mi dobře, neboj se. Kafe?
-Nechci kafe. -Nechceš kafe?
Ne.
-Je ti dobře? -Jo, je mi dobře.
-Jsi v pořádku? -Jo, dobrý.
-Jdeme? -Kam?
-Pracovat. -Pracovat?
-Jo. -Jdeme pracovat?
-Ano. -My jdem pracovat.
Ne. Chci říct... Jdeme pracovat dovnitř.
Chápeš?
Jo, jdeme pracovat, ať vím, co mám dělat.
Nevíš, co máš dělat?
Vím. Když budeme pracovat, vím, co budu dělat.
-Nemysli na to. -Musím se tě zeptat.
Nemysli na to.
Kolik stojí polibek?
-Žádný líbání. -Proč nelíbáš?
-Nemám to ráda. -Nemáš ráda líbání?
Líbám jenom svého přítele.
-Jenom svého přítele? -Chceš být můj přítel?
-Nevím. -Musíš to vědět.
-Musím to vědět teď? -Ano.
Proč?
Protože jestli chceš být můj přítel, musíš mi platit byt,
brát mě na nákupy, dávat mi peníze na kadeřníka.
-A musím se nejdřív rozhodnout? -Musíš se rozhodnout teď.
Dobře. Ale když budu tvůj přítel, políbíš mě,
a nebudu se ti líbit, co potom?
Nerozumím ti.
-Je to složitý. -Nechápu to.
Takže nikdy nelíbáš?
Nemůžu líbat chlapy u silnice.
-Nikdy? -Ne, protože si nečistí zuby.
-Myslíš, že si nečistím zuby? -Nemluvím o tobě.
-Myslíš, že si nečistím zuby. -Nemluvím o tobě.
Je to tak. Myslíš, že si nečistím zuby.
Nemluvím o tobě, ale o těch u silnice.
Dej mi něco.
Jako malá holka.
-Pomalu, takhle. -Pomalu.
Osuš se. Romanticky.
Je to sexy. Co to děláš? Dělej to pořádně.
-Sexy kluk. -Buď chvíli romantickej.
-Takhle? -Jo.
-Sexy kluk, takhle? -Jo.
Fajn. Sexy kluk.
Jo, jsi sexy. Jasně.
Sexy kluk se navoní.
-Jsem čistej. -Jdeme.
-Pracovat.
Pracovat. Co? Pracovat.
-Přestaň. -Do práce.
Pracovat.
Žárlím na tvého přítele. Tohle je tvůj přítel.
-Kdo je můj přítel? -Tohle.
-Mobil? -Jo.
-Možná je to mobil. -Mobil je blízký mému srdci.
Pořád.
-Celý můj život je tady. -Ano.
Líbáš svůj mobil?
-Přestaň. -Proč?
-Budu se stydět. -Stydět?
-Jo. -Najednou se stydíš.
Jo.
Jsi krásná, když se stydíš.
Nevím.
-Udělám těstoviny. -Ne, díky. Už musím jít.
Mezze maniche, nebo fusilli?
Cože?
-Mezze maniche, nebo fusilli? -Nemám hlad.
-Je to specialita. -Možná někdy příště.
Jsem tady dvě hodiny, a dal jsi mi jen 100 eur. Musím jít.
Najíme se spolu a pak půjdeš.
O nic nejde, příště. Dobře?
Odvezu tě domů.
Podívej. To je to bistro, kde jsme si koupili svačinu.
Není zavřeno.
Zastavíme?
Dobře.
Dovnitř nemůžete. Je tam soukromá oslava.
Ne! Princezno! Jenom tam nahlédneme.
Gratuluju, Massimo!
To je soukromá oslava. Nemůžete sem.
-Ne. Promiňte. -Ne, paní! Paní!
To je moje oslava! Dejte si kus dortu!
Vážně, slavíme tady.
Dejte si bublinky! Mám narozeniny! Oslavte je se mnou.
Pojďte! Je tady veselo! Mám narozeniny!
Pojďte, posaďte se! Udělejte místo přátelům!
Udělejte jim místo! Posaďte se! Prosím!
-Kdo je na řadě? -Oni! Noví hosti!
-Do toho! -Písničku! Zpívají všichni!
Do toho! Musíš zazpívat písničku.
-Ne, počkat... -Jak se jmenujete?
-Já vážně nemůžu... -Jak se jmenujete?
-Corrado. -Princezna.
-Corrado, zazpívej! -Do toho!
-Ne, já to neumím. -Do toho, Corrado!
Corrado! Do toho! Bude to dárek pro mě!
Ona! Ona je skvělá! Ona výborně zpívá.
-Slyšel jsem ji zpívat. -Zpívá dobře?
-Máš krásný hlas. -Jak se jmenuješ?
-Princezna. -Princezno. Věnuješ mi písničku?
Princezna! Princezna! Ano! Ano!
Dobře.
Proč se směješ?
-Líbí se ti pyžamo? -Ano.
Usmíváš se.
-Je to skvělé pyžamo. -Ty žádné nemáš?
-Ne, nemám. -Protože jsi starej.
Jo, jsem tak starej, že nemám pyžamo.
-Můžu se tě na něco zeptat? -Ano.
Chci vědět... Když spolu budeme chodit...
Ano.
Budeme trávit sobotní večery na tom karaoke?
Nevím. Ty jsi tam chtěla jít. Já jsem tě následoval.
Jo, chtěla jsem tam jít. Ale je to nuda.
-Ráda zpíváš. -Ty jsi mě donutil.
Jo.
Jestli chtějí, abych zpívala, musejí mi zaplatit.
-Mají ti platit? -Jo.
Můžeš zpívat zadarmo.
Nemysli si, že ti všichni musejí platit.
Proč bych zpívala zadarmo? Nemůžu nic dělat zadarmo.
-Proč? -Nechci se nechat využívat.
-Jak to myslíš? -Třeba teď.
Vstoupil jsi mi do života. Trávíme spolu čas.
Šli jsme do bistra, na karaoke.
Řídili jsme spolu, dělali jsme spolu spoustu věcí.
Chceš, abychom spolu spali.
Pak možná odejdeš. Pak odejdeš.
Chápeš? Ale aspoň mi zaplatíš.
Když mi nezaplatíš, znamená to, že jsi mě využil.
Chápeš? Vstoupíš mi do života, nezaplatíš a odejdeš.
Takže mě využiješ.
Nemůžu nic dělat zadarmo.
Chci se dívat na film.
Chceš se dívat na film? Tak si pustíme film.
Na co se díváš?
-Na kreslenky. -Na kreslenky?
Proč se díváš na kreslenky?
Protože se z nich učím italsky.
Učíš se?
Ano. Protože všechno opakují dvakrát.
Jo. A co říkají?
Říkají: "Musíme utéct."
Jak je to italsky?
Musíme utéct...
Počkej, zapomněla jsem. Nesměj se.
Musíme utéct... Musíme utéct...
-Řekla jsem to. -Ano.
Musíme utéct. Ano.
Musíme utéct.
Odlož svého přítele.
-Proč? -Můj kamarád.
Ne.
Co to je?
-Je to opička. -Je Very.
Jo.
-Líbí se mi. Dáš mi ji? -Je tvoje.
-Ne. -Ne?
Na tohle je moc brzo.
Jsem u tebe poprvé, poprvé tady spím.
-Zůstaň u mě pár dní. -Co tím myslíš?
Prostě zůstaň se mnou.
Proč? Chceš mě tady zavřít?
-Ne, nechci tě zavřít. -Jo.
Ne. Chci se o tebe starat.
-Starat se o mě? -Jo.
-Proč? -Nevím.
Dobře.
Děkuju.
Princezno.
-Postel je mokrá. -Co to znamená?
Nevím.
Jak to, že je postel mokrá?
Neboj se, vyměním to a budeme spát.
Co musíš vyměnit? Já nevím.
Počůrala ses. Musíme vyměnit povlečení.
-Jak to myslíš? -Klid. Netrap se tím.
-Co to je? -Počůrala ses. Musíme...
Musíme vyměnit povlečení, vidíš? Musíme to dát pryč.
-Počůrala jsem se? -Tohle...
-Cože? -Sundáme to.
-Ano, sundáme to. -Ne.
Proč?
-Princezno, to nevadí. -Co se děje?
-Princezno! -Ne!
-Co to děláš? -Počkej.
-Co to děláš? -Pojď se mnou.
-Co je? -Co?
-Co je? -Zavři oči.
-Nic nevidím. -Zavři je. Pojď.
-Co mám dělat? Jdu. -Pojď.
Mám jít? Co mám dělat?
-Jen pojď. -Mám jít rovně?
Jo, rovně, neboj se.
-Je to dlouho. Chyběla jsem ti? -Ano. Moc.
Ty mně taky.
-Moc hezké. -Překvapení.
-Udělala sis tady domeček? -Líbí se ti?
Ano. Domeček.
Udělala jsem ho pro nás.
Abys nemusel být zavřený doma s rodinou.
Budeme tady a já se o tebe budu starat.
Pojď.
Proč chceš být tady, a ne...
Nepůjdeme tam? Na obvyklé místo?
Já teď pracuju tady. Tam ne, protože...
Roky jsem celé dny pracovala vestoje.
Teď mě bolí záda.
-Už nemůžu stát na nohách. -Cože?
-Bolí mě. -Bolí tě záda?
Chápeš? Už nemůžu. Proto budu pracovat vleže.
-Takže zůstaneme tady? -Jo, jo, jo.
-Dobrý? -Pomalu.
Dávej pozor!
Uklidni se.
-Pojď blíž. -Co děláš?
Chceš mi přerazit záda?
Dobrý?
Jo. Hlavně už se udělej.
Proč se drbeš? Máš snad vši?
Tak už se udělej. Zatraceně. Přestaň.
-Co to děláš? -Já končím. Stačí.
Jak to?
-Nech mě! Nesahej na mě! -Vrať se na místo.
Co to děláš?
Tak mi vrať peníze.
Konec. Je po všem. Nesahej na mě.
Vojel jsi mě. Vojel jsi mě, je to tak?
Dej mi ty peníze. Byla to chvilka. Vrať mi prachy.
Nesahej na mě!
Nesahej na mě! Nesahej na mě!
Ani se nehni. Dej mi ty peníze.
-Ani se nehni. -Dej mi peníze.
Dej mi ty prachy! Jdi do hajzlu, ty černá děvko!
PRINCEZNA
České titulky Barbora Knobová Iyuno 2023