Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Revolutionen kommer fra bunden, fra rødderne, fra mudderet.
En for kærlighed, to for penge Skørt liv i Capão
Jeg er troens forkæmper
En for kærlighed, to for penge Skørt liv i Capão
Troens forkæmper
Er kriminalitet en sygdom Kender jeg infektionen
Men jeg ødelægger stadig ingens planer
Så en for kærlighed, to for penge
Tre for Afrika og fire for brødrene
Som er i krig og ikke frygter at fejle
Sig, hvad du vil, kun Gud kan dømme
Film dem, film alle de politibiler.
Vi har alle set Dr. Dres koncert.
Fyrene kom på scenen gennem en skærm som et billede, der er…
-Tredimensionelt. -Tredimensionelt. Fra det ydre rum.
Det er futuristisk.
Vi ser det og bliver inspirerede.
"Wow, det er, hvad der sker. Lad os rappe. Det er, hvad der sker."
Og så vågner vi op. Se lige her.
Det er vores scene.
Til jer og dem, der ikke blev hajføde.
De, der kom fra den anden side af kontinentet,
som led under den fejlslagne omplantning.
For de naturligt stærke.
Det her er for jer.
-Laver Racionais socialt arbejde? -Her.
Det er vores sociale arbejde.
Musik, der ændrer folks holdning, får de ind i hovedet.
En, to, tre, fire!
MENNESKEFÆLDE I CAPÃO
Den mest voldelige weekend nogensinde.
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Stop racisme! Nu! Nu!
Da politiet gik hen til ham, bad de ikke om en forklaring.
De skød ham bare med maskinpistoler.
Myrdet i soveværelset ved siden af, mens han sov.
Den 23-årige Wanderley, som, Ivana sværger, er en arbejdende mand.
Jeg kom stort tilbage.
São Paulo, Brasilien.
Det her er Racionais MC's!
RACIONAIS MC'S: FRA GADEN I SÃO PAULO
Capão Redondo, São Paulo, Brasilien.
I 1970'erne var den sydlige del næsten landlig.
Der var mange heste og kvæg,
grusveje, hegn, mange fodboldbaner og drager. Er du med?
Jeg prøvede bare at klare mig.
Jeg kom ingen vegne.
Sådan som jeg var dengang, havde jeg ikke klaret det.
Fuldstændig tomhjernet. Tom.
Klar til at blive en tyv.
Jeg gik på en skole kun med hvide,
så de drillede mig over mit hår og mine læber.
De havde endda racistiske børnesange. Når de drillede, overreagerede jeg.
Jeg var voldelig, og de blødte.
På grund af mit Barrabaz hjerte Og da jeg elskede for meget
Blev jeg dømt in absentia, sådan er loven
Hvis de vidste, hvad jeg ved Ville de ikke elske, ha!
At blive musiker eller sanger
føltes lige så fjernt som Saturn og Jupiter.
Jeg vidste, vi ville blive hørt en dag.
Det vidste jeg.
Det var mere romantisk og naivt: "Jeg vil have, at sorte hører mig.
De skal høre mig.
Jeg vil nå deres hjerter."
Jeg boede i en krigszone.
Jeg boede i et farligt område i den sydlige del.
Mine gader endte i et skovområde.
Hver dag var der et nyt lig der.
Men der var en fodboldbane.
Vores forhold til lig blev naturligt.
Man så en, der var hængt eller skudt, og de blev efterladt i dagevis.
Det er præcis sådan, det var i 1980'erne.
Det er en udfordring at få folk til at vide,
hvad der rent faktisk sker.
Min mor og Browns mor var venner. De kom begge i Seu Isaacs Candoblés hus.
Vi blev som en familie, selvom vi ikke var det, fra vi var børn.
Vi har holdt sammen siden da.
Jeg husker svagt, at vi boede
i Santa Rita familiens baghave i 70'erne.
Fordi det var en Candoblé have,
gav familien folk husly.
Efter søndagsgudstjenesten var slut, begyndte alle at danse samba.
Om søndagen dansede vi samba og grillede.
Så vi voksede op med musik omkring os.
I firserne i den nordlige del var der mange voldelige kvarterer.
Men de var længere væk.
Da jeg boede i Mazzei,
var der en del vold, men ikke lige så meget.
Dengang blev de fleste fester holdt i folks hjem.
Sådan var kulturen.
Der var altid en fest at tage til.
Der er en broderskabsfølelse, der går 400, 500 år tilbage i tiden.
Vi var sammen i tidligere liv.
Min familie har altid elsket fester, og det er en stor familie.
Jeg boede i Vila Mazzei og begyndte at gå ud som 14-årig.
Det var formativt. Det sidder stadig i mig.
Sådan begyndte jeg at kende til musik,
gaderne, verden, livet.
Jeg mødte også KL Jay i Mazzei.
Der var en flok mennesker, og KL Jay dansede i midten.
Han havde endda Ray Parkers frisure ligesom Michael Jackson.
Manden var en legende selv dengang.
Gennem breakdance lavede vi en pagt
Endnu en duo fra São Paulo prøvede lykken
Gennem mørket, ja, og den våde natteluft
Vi fandt på en kur, der indeholdt gift
Jeg kan se det i folks øjne, når de går fra en koncert.
Vores mission er at få folk til at føle sig godt tilpas og glade.
Det er mægtigt, det er en mission.
Vi er her for at udføre en mission.
Gennem musik.
Vi var gode til rap. Kan I huske videoen i den hvide fyrs hus?
Edi Rock og jeg er fra nord.
Brown og Blue er fra syd.
Det er et fedt beat.
Hvordan tog du ned i byen? Med bus?
-Der var ingen metro dengang. -Bus til Praça da Bandeira.
Bus, metro, bus.
Bussen til Praça da Bandeira, så metro til Santana…
Vi kørte herfra.
Capão.
Vi tog bussen, og det tog halvanden time at komme ned til byen.
Det var en rejse, næsten en spirituel rejse.
Man forlod et fattigt sted og tog til et sted, hvor lyset var tændt.
Når vi tog til byen, når vi var flade,
og vi steg sultne på bussen, var det, som om lysene nærede os.
Og butiksruderne.
Butiksruderne, tøjet.
Vi gik i pladeforretninger for at se på plakater og coverkunst.
Eller de gummisko, der var moderne.
Galeria var ligesom at være i Harlem.
Sangene, barbersalonerne,
pladebutikkerne…
Alle de sorte unges gestusser og ritualer.
Det identificerede vi os virkelig med. Det var smukt at se.
Centrum var ligesom at være i New York.
Vi så sorte alle steder fra, nord, vest, øst.
Vi begyndte at gå til dansefester.
Vi tog fra den sydlige del for at gå til dansefester.
Jeg ville være i midten.
De spillede fed musik. Der var sorte overalt. Jeg elskede det.
Vi lavede vores egen gruppe.
KL Jay og jeg.
Vi spillede det, vi havde hørt til festerne.
Vi bragte centrum til ghettoen.
Grupperne havde tradition for at få internationale grupper over.
Første gang jeg så en af dem, såsom Kool Moe Dee,
tænkte jeg: "Wow, det kan vi gøre."
Man sang et rim, mens en DJ scratchede nogle plader.
Rapmusik, min rapmusik, kom til mig i '88, '87.
Jeg var 17 år.
Jeg arbejdede i et pakhus på Brigadeiro Luís Antônio Avenue.
Vi aflæssede lastbiler.
Når de var forsinkede, skrev jeg tit.
Jeg var kontordreng,
og jeg steg af på São Bento for at komme på arbejdet.
Mange kendte navne kom derfra.
Thaíde, DJ Hum, MC Jack, Backspin, Os Gêmeos…
São Bento var mødestedet for brasiliansk hiphop.
Se, hvor mægtigt det sted var.
Nu begynder
to timer med de bedste numre i São Paulo med Zimbabwe gruppen.
Folkets sound.
Vi var i São Bento en dag, og en fyr kom og spurgte:
"Hvem er fyrene fra Capão, som siger, de kan synge?"
"Det er mig."
Han spurgte. Jeg sagde ikke, jeg var god.
"Der er rapkonkurrence. Lad os melde os til."
"Lad os melde os til."
"Hvad skal vi kalde os?" "Vi finder på noget."
Vi fandt på B. Boys og meldte os til.
Vi rappede to gange og vandt konkurrencen.
Hold da kæft. Vi meldte os til og vandt!
B punktum B Boys, ikke? B. B Boys.
Bad Black Boys. Hvad regnede du med?
Vi var 17.
B. B Boys er vores navn, vi er B. B Boys
Hiphop er vores dans, rap vores stemme
Vi kom fra undergrunden Hvem havde troet det?
Ingen amerikansk ghetto Men brasiliansk periferi
Alt kan ske, ingen kan undgå det
Vi dræber og dør uden grund, ja
Vi endte på Edifício Capão.
Vi kom dertil, og en gruppe indspillede, og Edi Rock og KL Jay var der.
"Hvad så, DJ?" Jeg husker det tydeligt.
Han rykkede tilbage. Vi var gangstere fra syd.
Kleber var altid diskret.
"Mit navn er Edi…" Og så "Rock!"
"Mit navn er Edi." Og så scratchede Kleber "rock".
"Det er fedt. Det er vildt. Det er den nye New York stil, mand."
Vi blev deres fans.
Jeg hedder Edi Rock, jeg vil vise jer Rap er kunst, og derfor vil jeg synge
Så skru op for radioen og lyt
Til hvad jeg siger Jeg ved, I vil elske det
Vi besluttede at samle
B. B Boys og Brown, Blue og Edi Night og KL Night,
Edi Rock og KL Jay.
Vi begyndte at hænge ud sammen.
Jeg mødte Milton Sales, som var en vigtig del af vores historie.
Han var en del
af vores forhistorie.
Før vi blev Racionais.
Milton stod for mødet
mellem KL Jay, Edi Rock, Brown og Blue.
Det var første gang, jeg hørte min stemme indspillet.
Han var stor fan af Bob Marley, og han var manager for et reggaeband.
Han var sikker på, vi ville synes om den brasilianske udgave af Bob Marley,
som talte om andre menneskers liv.
Hvis han var uenig i vores politik i en tekst, spurgte han til den.
Han viste os vej.
"Tal om det her, for det er nødvendigt, og ingen andre taler om det."
"I har rytme og et godt beat. Brug det til at forsvare folk."
Jeg havde ikke engang varmt vand, mand. Hvordan kunne jeg forsvare folk?
Dumme racister, lad os være i fred
For fattige familier Kan ikke tage det mere
Vi ved det allesammen, Og de frygter det
Ligegyldigheden der udvises mod folk i nød
De kommer
Med autoritet og altid fordomme
Og pludselig bliver vores område
Et sandt helvede Hvordan kan vi kræve rettigheder
Hvis vi bare er borgere Og de er systemet?
Misinformation er den vigtigste sag
Men alligevel vil vi være ligestillede
Dumme racister, lad os være i fred
Rap fik mig væk fra Capão på en måde. Jeg fik arbejde langt væk.
KL Jay boede i den nordlige del, så vi sov hos ham.
Det gjorde nok, at vi ikke døde der.
Er du med?
Capão havde intet at byde på dengang.
Kun mudder og at blive skudt.
S. LUÍS KIRKEGÅRD
Brown og jeg begyndte at samarbejde. Han var arbejdsløs.
Jeg var kontordreng i et firma i byen, så jeg skaffede han et job der.
Vi begyndte at ses hver dag.
Vi fik en invitation fra Zimbabwe.
De inviterede Edi Rock, og jeg tog med.
Zimbabwe havde et festnetværk i ghettoen.
Dengang kaldte vi dem Bailes Black, fordi 90 % af klientellet var sorte.
Måske var 99 % endda sorte.
Efter noget tid begyndte vi at vokse og ekspandere,
til vi havde brug for live musikere, fordi vi ikke havde nogen.
Vi måtte have Carlos Zafé fra Rio,
Banda Black Rio, som var fra Rio,
Tim Maia, som var fra Rio…
Hvis vi havde haft et pladeselskab, kunne vi havde eksponeret vores eget.
Vi ville være den brasilianske Motown.
Kun sort musik, kun sorte mennesker.
Vi lavede opsamlingspladen Consciência Black.
Der var flere MC'er med,
og de, der udmærkede sig, fik deres egen LP.
KL Jay ankom med en James Brown plade.
Han samplede en utrolig James Brown sang og rappede hen over den.
Når jeg rappede, var alle imponerede: "Fandeme fedt, mand. Rigtig ghetto."
Båndet kom fyrene på Zimbabwe i hænde, og de vidste ikke engang, hvem der sang.
"Hvem synger det her?"
-Det er fyrene fra…" -"Hvem?"
We're Racionais MC's. Ice Blue, Mano Brown, KL Jay, og mig, Edi Rock
Er du okay, Mano Brown?
Faktisk ikke Hvem bringer de uskyldige ofre tilbage?
Men livet fortsætter, Hvad så? Hvem går op i det?
Samfundet smækker alligevel døren i
Hvad så, Ice Blue? Panik!
VOLD OVERTAGER DEN SYDLIGE DEL
Når dagen går på hæld
Ved kun de, der er der, hvad der sker
Det lader til, uvidenhed altid vinder
Og vi er alene Ingen vil høre vores stemme
Som er fuld af grunde, målt i næver
Uden vidner at forpligte
Og tro mig, sandheden skal forties
For hvem kan garantere min fremtid?
"Pânico na Zona Sul" beskrev selvtægtsmændene.
Ingen ville sige det, selvom alle vidste det.
Men "Pânico na Zona Sul" fordømte dem.
Det er fandeme modigt.
Og det blev sagt direkte.
Hævnere, kalder de sig selv
De myrder og ydmyger og skyder løs
Og politiet udviser ingen vilje
Til at efterforske sandheden
Bare fordi det er ubelejligt
Hvorfor skulle de hjælpe Dem, de ser som forbrydere?
Så historien fortsætter uden stop
Panik i syd varer ved
Panik i den sydlige del
Lad os sige, det var en skillevej.
Ligesom Atom Ant.
Den var lille og ukendt, men stærk.
Mange mennesker begyndte at være opmærksomme.
Så vi fandt sammen.
Vi havde det samme ønske om
at lave slagkraftig musik, folk kunne lytte til.
Dengang. Som ghettoen kunne lytte til og sorte mennesker
og de forfulgte og undertrykte.
Jeg føler mig tit skyldig over, at jeg ikke er fra en favela.
Så fandt jeg ud af, at Jorge Ben heller ikke er det, så det var helt fint.
Det her er vores!
Den sydlige del er vores!
Vi gik hen til Maria
for at øve os hos Kleber.
Maria måtte finde sig i os.
Vi larmede meget dagen lang.
Zimbabwe tilbød at indspille et album.
Albummet var for længe om at udkomme. Da det udkom, var gruppen blevet svagere.
Vi spillede gigs, men det var ikke nok til mig,
fordi jeg havde et barn,
jeg havde to brødre og betalte husleje.
Og jeg sagde op, men pladen var ikke udkommet endnu.
Fandens.
Pladen ville bare ikke udkomme.
Der skete intet. Jeg havde intet arbejde, jeg havde intet.
En dag kom Serafim med pladen Holocausto Urbano: "Her er den."
Hold da kæft. Vi krammede og sagde: "Fuck, den er endelig udkommet!"
Holocausto Urbano er sgu udkommet!
Sangene var endnu mere aggressive.
Det var ikke meningen, men tiden forlangte det.
Det var et skrig, der sad fast i halsen på os.
Jeg siger det, som det er
Det kunne være bedre, men det er slemt
Hårde tider, det er svært at leve Vi leder efter en rigtig grund
Men ingen ved det Hårdt
Hårde tider
KL Jay
Hårde tider…
Så begyndte der at ske alt muligt. Brown blev gift med min kusine, Eliane.
Der var pladeudgivelsesfest, og vi tog bussen hjem.
Vi kørte gennem Largo 13 de Maio,
og alle var meget glade. Så glade.
Vik gik uden at betale busbilletten. Vi gik bare.
Chaufføren råbte efter os.
Vi gik bare i tavshed. Da vi var langt væk, stoppede politiet os.
Chaufføren havde tilkaldt dem, og de kom løbende.
Vi skulle se mod væggen. Vi fik et ordentlig lag tæsk.
Et ordentlig lag tæsk. Især Blue og Brown.
Betjenten fik Brown til at se mod muren, og han bukkede sig ned.
Så slog han ham mellem benene med en knytnæve nede fra jorden.
Jeg havde håndjern på. Betjenten slog mig i ansigtet.
Så sagde betjenten:
"I skal i varetægt, og I damer kan gå hjem."
Jeg sagde: "Jeg går ikke."
Jeg var sikker på, at hvis jeg gik, ville de blive myrdet.
Det var uhyrligt. Alle var meget chokerede.
Man udgiver en plade, og på vej hjem får man tæv.
Vores tekster handlede om at demonstrere og urbane emner.
Det var modstand og konfrontation
mod al den undertrykkelse og underkuelse, vi led, selv efter diktaturet.
Firserne var en slem tid for brasilianske sorte.
FRA 1970 TIL 1980 DALEDE DEN HVIDE BEFOLKNING FRA 61 % TIL 55 %
PÅ TI ÅR STEG DEN SORTE BEFOLKNING FRA 28 % TIL 38 % AF BEFOLKNINGEN
HVIS DET FORTSÆTTER, KAN SORTE UDGØRE 60 % I ÅR 2000
OG KAN STYRE BRASILIANSK POLITIK VED AT OVERTAGE ALLE VIGTIGE STILLINGER.
Det er skørt, ikke?
Manden udsender en meddelelse om,
at sorte kvinder ikke må få børn, fordi vi ikke må blive et flertal
Og derved overtage magten.
KONTROL OVER SORTES FØDSELSTAL
Det var den tids udryddelse.
Et nyt demokrati kom til, selvom det ikke rigtigt eksisterede.
Det kom til i overgangen mellem militærets faste greb
samtidigt med en økonomisk krise.
Den racisme, vi oplever i Brasilien, er en, der dræner sorte.
Der var ikke had tilbage.
Og had kan være en nyttig følelse i en krig.
Had er en ting, men at føle intet, er noget andet.
Da vi blev ambitiøse med rap, blev vi et med Public Enemy,
selvom de ikke vidste, hvem vi var.
Er du med?
Hvor de er, vil jeg også være, selvom det er på afstand eller i tankerne.
Navne som Malcolm X og andre kom frem.
Vi ville lære om det, så jeg tog til et Black Power møde.
Og derefter begyndte andre rappere også at møde op.
Vi skulle samle to ting,
der var relaterede, men adskilt.
Den organiserede sorte bevægelse
med sorte, der gik i skole og var bevidste,
men ikke havde adgang til sorte, der ikke var bevidste.
Racionais havde adgang til den slags unge.
Da begyndte der at ske noget.
Der skulle holdes en march for at bringe sorte sammen.
Der gik rygter om, at nogle skinheads ville komme og tæve allesammen.
Vi var på Geledés, og alle var så bange.
"Det går ikke, vi bør aflyse det…"
"Hvad?"
"Vent lidt. Vi tager i ghettoen og kommer snart."
Vi kom tilbage og sagde: "Begynd marchen. Vi går med.
Lad os se, om de skaldepander tør at komme. Vi skyder dem."
To familier blev samlet, den politiske bevægelse
og de nye unge, der sang.
Smalsporet, smalsporet
Du lytter ikke til mig Eller forstår, hvad jeg siger
Jeg advarer dig Du kalder mig en dum nigga
Primitiv og vred, det ved du
Vi spiller med mærkede kort
I har to udveje Vågn op eller drukn i jeres apati
Vælg en vej, en virus mindre
Vær en sand, ren, informeret sort mand
Eller vær bare endnu en smalsporet bror
VÆLG DIN VEJ
Smalsporet bror
Smalsporet bror, en virus mindre
En virus mindre, vælg din vej
Vi vidste ikke, om Racionais ville blive til noget,
hvilken vej kampen gik, eller hvem fjenden var.
Det var alle.
Vores egen uvidenhed var vores fjende.
Vi kendte ikke vores sag og var uerfarne. Alt var vores fjende.
Alt det taget i betragtning er det fænomenalt, at vi gjorde alt det.
Ånderne må have været med os.
Vi var ikke kloge nok til alt det.
Helt sikkert.
Disse billeder.
Det er det samme funknummer, som…
Det var på Zimbabwe.
-Hvad med kæresten? -Det var på Zimbabwe.
-Var det? -Ja.
Dengang elskede vi at ryge en joint i bilen og lytte til Jorge Ben.
Jeg ville være som ham og synge sådan.
Jeg kunne se mit kvarter, når jeg lyttede til hans musik.
Det er ikke så nemt at tilslutte sig en politisk idé
med en danserytme.
Vi havde ikke den viden endnu.
Hans ordforråd var fantastisk.
Og det var fuld af rytme i sig selv.
Jeg bemærkede et baggrundstrack midt i en af harmonierne:
"Carol, Carolina"
Jeg sagde: "Hvor fedt. Den tekst er på arabisk. Det var Afrika!"
De sange var jeg vild med,
da Raio X do Brasil blev lavet.
1993, vi er sgu tilbage
Racionais
Vi bruger og misbruger vores ytringsfrihed
En af de få rettigheder
Unge sorte stadig har her i landet
Du går ind i en verden af information
Selverkendelse, fordømmelse og sjov Det er et røntgenbillede af Brasilien
Velkommen
KL Jay!
Giv den gas!
KL Jay, den gale hund fra nord.
Hallo!
Vil I se noget?
Hvad så, jer fra syd?
Har I det godt?
Jeg hepper på nord.
Jeg hepper på øst.
Jeg hepper på vest.
Jeg er for fred i alle de fattige områder i syd!
En weekend i parken
Weekenden er her Og vil vil alle more os
Om sommeren er alt en glæde
Januar i São Paulos sydlige del
Alle slapper af under den varme blå himmel Jeg vil nyde solen
Møde mine kammerater og spille basketball
Ingen problemer
Jeg er en time fra mit kvarter
Snart vil jeg se alle leve i fred
En, to, tre biler på fortovet
Alle de rige drenge er glade og livlige
I åbne garager vasker de biler
De spilder vand og holder fester
Se alle de mennesker
Ishuse, biografer og poolerne er opvarmede
Se alle de rige drenge og piger
Drukn den kælling i poolen
Der er gokarts, jeg ser dem
Ligesom dem jeg så i TV i går
Se den smarte klub
Se den sorte knægt, der kigger ind udefra
Han har glemt alt om de penge Han skal levere
Til sin fulde far, der råber i baren
Han kan ikke huske i går I dag er fremtiden
Han drømmer sig gennem væggen
I ghettoen er glæden den samme
Det er næsten middag, alle er euforiske
Det er her, mine brødre og venner bor
Og de fleste her ligner mig
Her er jeg noget, jeg styrer mængden
Folk har danset samba siden klokken ti
Vær opmærksom på beatet Og følg akkorden
Hvad siger du, Mano Brown?
Forkynd for orden
Nummer et mester i lav indkomst
Den sydlige dels befolkning er værdig
Der er et lig på trappen Da den gamle dame kommer
Politi! Død! Politi! Hjælp!
Sorte og fattige mennesker relaterede virkelig til sangen dengang.
Det var en stor revolution,
da vi blev populære.
Den første hindring var at nå ghettoen.
Indtil da kunne vi ikke.
Hvem er interesseret i de idéer? "Voz Ativa," "Negro Limitado"?
Nogle studerende, nogle lærere.
Nogle specialister. Nogle, altid kun nogle.
Da "Homem na Estrada" udkom, slog vi i gennem.
Hvem styrer alt?
De rige.
Hvem fordømmer jer? De rige.
Hvem er lovgiverne?
De rige.
Jeg har aldrig set en rig tyv dø.
Mange af mine venner nåede ikke at blive 23.
De er enten i fængsel eller døde.
Alle kan leve i fred og have alt, de har krav på.
Men der er folk, der vil fornægte jer det,
bare fordi de synes, I er underlegne.
Alle her kan være, hvad de vil.
Byrådsmedlem, kongresmedlem, lærere, advokater,
fodboldspillere, sambasangere eller rapsangere.
En mand på vejen begynder sit liv på ny
Hans mål, hans frihed
Er blevet tabt, taget væk
Han vil bevise for sig selv At han har forandret sig
At han er kommet sig og vil leve i fred
Aldrig se tilbage
Og sige til kriminalitet, "aldrig mere" For hans barndom var ingen leg
Fra ungdomsfængslet, kun pinefulde minder
Ja, tjener penge og bliver endelig rig
Mange er døde, mens de drømte om så meget
Men sig, hvem der kan være glade Og ikke desperate
Ved at se deres barn født i fattigdom
Et sted, hvor sjov var målet
Og Candomblé, sikken velsignelse
Det er scenen For den historie, jeg vil fortælle
En mand på vejen
Da berørte jeg det brasilianske folks hjerte.
deres sjæl.
Hvordan taler man om sort, hvid, fattig, rig med brasilianere?
De er ikke fra Bronx.
De voksede ikke op med adskilte toiletter for sorte og hvide.
Det er et andet perspektiv og en anden sensitivitet.
Sangen blev lynhurtigt et hit.
For hver ti biler, man så, spillede otte "Homem na Estrada".
Du gode gud…
Sangen blev spillet på radiostationer, der ikke kun spillede sort musik
eller sort partymusik.
Den blev spillet i hele Brasilien.
Alle var glade over, at sangen blev spillet.
LP'en solgte godt.
"Jeg vil tale med dig," sagde Brown.
"Serafa, hør her. Jeg er meget oprevet.
Det her er noget lort, Serafa. Hvad fanden?
Min sang bliver spillet overalt.
Den bliver spillet på riges stationer og endda på religiøse stationer.
Jeg skrev den ikke for, at den skulle spilles overalt.
Hvorfor spiller de den? Ring og få den taget af æteren."
"Jeg havde ikke magt til at spille den. Hvordan kan jeg få taget den af?"
De tager din frihed Din familie, din moral
Selv efter du forlader fængslet
Vil du altid være kendt Som en tidligere indsat
Jeg stoler ikke på politiet…
De lede røvhuller
Da Racionais blev kendt med "Homem na Estrada",
fik folk "jeg stoler ikke på politiet, de lede røvhuller" på hjernen.
Politiet sagde: "Hvad? Hvem er de fyre?" Og de kom efter os.
Vi indspillede den tekst, og vi holdt koncerter, hvor vi sang den.
Publikum gentog det.
50.000 gentog det, 100.000 gentog det.
Til en koncert i Anhangabaú var politiet vagter.
Alle sang: "Jeg stoler ikke på politiet, de røvhuller." Hvad skete der?
Koncerten var slut.
Politiet stoppede bare koncerten.
Enhver betjent drømte om at lægge sig ud med Racionais.
Alle stationer i et kvarter fik besked, når jeg skulle synge.
De sagde: "Alle kan synge her undtagen jer.
De må ikke være i mit distrikt."
Det var en æressag fro strisserne dengang.
"Alle må komme undtagen dem."
Vi kunne blive skudt på vej ud.
Jeg var i køkkenet, da telefonen ringede.
"Sig til din søn,
at vi slår ham ihjel.
Han skal holde op med at rakke politiet ned.
De tror, de er så gode."
Jeg sagde: "Før du myrder ham, skal du myrde mig først."
Min spirituelle guide hedder Ogum-de-Lei. Han passer på os.
Ana var altid sammen med dem.
Hun er også min ven, hun er min ven…
Hvor er…?
Hun fulgte sin søn alle vegne.
Hun rejste med overalt.
Smut med dig.
Hun stod ham meget nær. Meget nær.
De var kun de to.
Hun fulgte med i alt og kunne endda teksterne.
Hey, Blue.
Siden vi rent faktisk skal på politistationen,
for vi skal afsted. Der er ingen vej udenom.
Sådan er systemet.
Vi vil se vort folk
væk fra alkohol, væk fra kokain,
væk fra crack, væk fra kriminalitet.
Men nogle vil se os lide mere og mere og dø.
Det er sandt.
De rige bliver mere magtfulde, og vi bliver røvrendt.
Det er sandt.
Hvis du ikke vil have det, er du farlig.
3. POLITIDISTRIKT
Når du definerer, hvis side du er på, følger konfrontationen automatisk.
Alt, hvad vi sagde, ville de ikke høre.
Vi opførte os præcis sådan, som de ikke ville have.
Vær sød at gå.
Forfølgelsen begyndte.
Da vi kom på stationen, var politichefen skrækslagen.
"Hvem er ansvarlig for det her? Hvem er ansvarshavende betjent?
I har bragt mig i knibe.
Tre advokater, en senator,
to kongresmedlemmer og borgmesteren har ringet til mig."
Da viste Racionais vores styrke.
Er I klar til krig?
En for alle,
og alle for en!
KL Jay!
Lav noget larm!
Racionais!
Gode mennesker!
Pris Gud!
Den bedste!
Fra São Paulos gader til verden…
VREDE, RADIKALE, RACIONAIS MC'S
DE ER SORTE, VREDE OG LEDE OG DE FINDER SIG IKKE I NOGET
Vi begyndte at spille uden for São Paulo.
Vi begyndte at rejse.
Vi steg på en bus og kørte hen,
hvor musikken skulle hen. Sådan var det. Rap skulle derud.
Så fik vi at vide, vi skulle have en forretningslicens.
Vi havde dokumenterne, et kontor og det hele.
Vores revisor sagde, vi måtte bære våben.
Og jeg sagde: "Må vi?"
Vi er bevæbnede og farlige. Kom an.
Vi tænkte ligesom en bande.
Derfor har vi det ry.
"Uha, Racionais!"
Når vi kom ud til koncertsteder, var de fjendtlige.
Vi spillede ikke pæne steder. Vi spillede steder som Fundão,
hvor der var virkelig gang i den.
Så vi kunne ikke være vatnisser. Vi skulle være hårdføre, altid klar.
Hold kameraet på de fyre, okay?
Fuck…
Da vi ankom til festen i Pelotas,
var der mange strømere. Store, hvide betjente, meget stærke.
De sparkede nogle unge.
Så KL Jay ville tale med dem.
Og de slog en dreng med pistolskæftet.
Han blødte.
En af vores fætre så en betjent begå en fejl,
så han tog hans pistol og steg på bussen.
Pludseligt var bussen omringet, og vi var strandet inde i den.
Så dukker Priscilla op:
"Undskyld, jeg er deres manager. Jeg taler med dem. Bare rolig."
Busdøren åbner sig. Priscilla går ind.
Lidt efter står vi ved vinduerne og sigter på politiet.
"Fuck jer, røvhuller!"
Gutterne er samlet, så lad os more os!
Alle skal bare slappe af, ingen ballade.
Edi Rock, KL Jay, Ice Blue og Mano Brown.
Vi havde ret.
Betjenten gjorde det let at tage pistolen. Han ville få ram på os.
"Tag din pistol og gå, okay?"
Og de lod bussen køre.
Men på vejen,
ti kilometer fra der, hvor det hele skete,
beskød de bussen.
Mange skud blev affyret.
Busselskabet lejede aldrig busser ud til os igen.
-Rend mig! -Nej, du kan rende mig!
-Fuck dig! -Jeg skælder ikke kun ud.
-Rør mig ikke. Jeg er politibetjent. -Hvad så?
Efter al den forfølgelse fløj vi for første gang sammen som band.
Vi er her. Vi har klaret det. Ikke?
Ikke? Kom nu, mand.
Jeg havde aldrig fløjet før. Første gang var med Racionais.
-André, andenpiloten. -André er her.
Hvor mange flere skal med?
Hør her. I er tynde, så I må bytte med os. Vi fire kan ikke være der.
Gør klar til takeoff.
Alle er med. Klar til takeoff.
Kom nu…
Lad mig sige noget.
Hjælp!
Vi begyndte først at rejse efter 1994. Før det rejste vi ikke meget.
Vi tog til Brasília.
De billeder er fra Brasília.
-Tog vi en bus? -Jeg kan ikke huske det. Vi fløj ikke.
Hvordan så? Jeg kan huske, det var skideslemt.
Kan du huske, da Pablo glemte vores check på…?
"vores manager er en idiot. Du er en…"
Cabelo kom tilbage med pengene.
"Vil I have penge?"
Da jeg først fik
mine lønninger sammen med penge fra salg, havde jeg ingen anelse.
Jeg sagde: "Hvad skal jeg gøre med de penge?"
Milton lagde dem på bordet, og jeg sagde: "Hvad er det?
Hvor skal jeg gå hen med de penge? Jeg tager dem ikke med mig."
"Men det er dine penge. Jeg sagde: "Er alle de penge mine?"
Jeg købte en ny motorcykel, og da jeg kom, sagde alle:
"Blærer du dig nu? Det vil de ikke forstå."
Jeg sagde: "Mand,
bare fordi vi er sorte og politiske, må vi så ikke have et fedt køretøj?
Hvad fanden?
Så holder jeg bare op og bliver en gangster med mine ting.
Hvad siger I?
Må jeg så køre på min motorcykel? Jeg købte den med mine egne penge.
Okay?"
"Fint."
Da de mindst ventede det, købte jeg en grøn Silverado truck.
Wow!
"Jeg skulle transportere mine motorcykler."
Capão Redondo, den sydlige del, Ice-T og Racionais.
Det er barskt hernede. Men det er ægte.
Folk fra South Central bør komme ned og se det.
Jeg er Ice-T og lancerer sammen med Racionais MC's.
Sounden fra favelaen.
MTV Brasilien.
Fred.
RACIONAIS OG PUBLIC ENEMY SÃO PAULO, BRASILIEN
Vi var virkelig begyndt at leve af musik.
Vi blev virkelig belønnet.
Jeg kunne ikke sidde derhjemme.
Jeg var single og aldrig hjemme. Jeg havde penge…
Sommetider var jeg ikke hjemme i en uge. Det gjorde min mor skør.
"Edivaldo, min dreng!"
Jeg tog på klubber med Edi Rock hele tiden.
Vi to tog tit på Clubhouse.
Mange gange.
Det var en overgangstid mellem
at være fattige unge og at tjene penge og være berømte.
Man kommer ud for dårlige tider,
hvis man ikke er ansvarlig. Jeg var meget uansvarlig og umoden.
Vi kørte til en koncert, og jeg…
På motorvejen, på Marginal,
kørte jeg stærkt, da vi var forsinkede.
En varevogn kørte midt på vejbanen, og jeg fulgte efter bilen foran,
som svingede ud.
Jeg ramte bilen, som kørte ind i en pæl. Og da vi ikke brugte seler dengang,
ramte føreren hovedet på…
Han fik en hjerneskade og døde.
KOLLISION MED RAPPERS BIL ENDER MED ET DØDSFALD
Min bil væltede rundt, og jeg kom på hospitalet.
Det var frygteligt.
Jeg var glad og pludseligt, bum!
Styrter verden sammen? Jeg sagde: "Hvad fanden?"
Jeg involverede gutterne i noget, de ikke var skyld i.
Det var alvorligt. Vi kunne være opløst efter det.
Hver gang vi udgav et album, skete der noget.
Edi Rock havde et uheld. Blue mistede en søn.
Ja…
Vi skulle være stærke.
Alt det skete det år, hvor pladen udkom.
Vores første succes var efterfulgt af død.
Pengene begyndte at slippe op. Jeg skulle betale regninger, men hvordan?
Det var en frygtelig tid.
Det var udmattende. Jeg boede foran en kirkegård.
Der var ingen vinduer, så huset var muggent.
Jeg tænkte: "For fanden, mand. Du kan ikke bo her.
Se på din situation. Hvad nu?"
Jeg boede i Cohab.
Lige da jeg troede, mit liv blev bedre, lærte jeg, at det kunne blive værre.
Cohab var mere råt på trods af kvarteret.
Det var mindre romantisk. Der skete sære ting der.
Min datter blev født.
Så blev min anden datter født.
Jeg var blevet mere etableret.
Jeg beder altid om at være en ledestjerne.
Brown sagde: "Vi laver en plade til. Men hvor begynder jeg?"
Du ved, ligesom…
Politisk var alt helt på spidsen i Brasilien.
Hiphop overtog verden.
En mere befriende position begyndte at blomstre.
Da var vi allerede blevet overbevist
af ydre kræfter om, at vi havde en mission.
Jeg havde oplevet en ny måde at leve på, som blev til musik.
Det var vores gotiske periode.
Tungere sprog, mere hardcore.
Den plade var et intenst dyk, et dybt dyk i helvede.
Tres procent af underprivilegerede unge med ren straffeattest
Har været udsat for politivold.
For hver fire, der bliver dræbt af politiet, er tre sorte.
Kun to procent af universitetsstuderende i Brasilien er sorte.
Hver fjerde time bliver en sort ung person voldeligt myrdet i São Paulo.
Jeg er Primo Preto, endnu en overlever.
Vi taler for folket.
Vi er en stemme for dem uden en stemme.
Folk identificerer sig med det, vi synger og siger og med måden, vi klæder os på.
Og vores beat er kraftfuldt.
Det er uimodståeligt og fristende.
Voldeligt fredelig og ærlig
Jeg hijacker din argumentation
Og ryster dit blod og dit nervesystem
Og det er ikke nok Brown er som en gal hund
Nummer et, en terrorist fra ghettoen
Ælle, bælle, mig fortælle Jeg har noget til dig
En giftig rap eller en kugleregn
Og profetien gik i opfyldelse som spået
Et-ni-ni-syv E. Kr.
Sort vrede er genfødt igen
Racionais, kapitel fire, vers tre
Pladen var et fænomen. Alle sangene var et hit.
Vi ville blive populære blandt de unge.
Blandt jævnaldrende.
Jeg var med på "Sobrevivendo no Inferno".
Mit nummer var på coveret.
Og jeg blev kimet ned.
De havde tre gigs per aften.
Jeg var deres støtte.
Jeg var på 24/7 og skulle være frisk.
Hvis der skete noget, skulle jeg kontakte en ven eller en advokat.
Jeg overvågede dem over telefonen: "Er I der nu?"
Meires nummer fungerede som hospital, politistation, skadestue, bank.
Meire havde en svær opgave.
Jeg siger tit, at Meire er den sorte boks i Racionais fly.
Før det bookede jeg vores koncerter.
Hun overtog fra telefonen derhjemme.
Jeg kunne fokusere på den kreative proces.
Hver enkelt har sin proces.
Energien kommer ud af ens indvolde og årer og går ind i maskinen.
Ligesom et spøgelse eller en ånd.
Den går ind i maskinen, man sampler det, laver lyde og den kommer ud.
Jeg kan f.eks. fortælle om "Mágico de Oz".
Jeg var hjemme med Edi Rock.
Jeg viste ham teksten. Han sagde: "Fedt. Lad os vælge et sample."
Jeg viste ham en plade med Isley Brothers.
Sangen var langsom, så jeg sagde: "Se, hvad der sker på 45."
Jeg trykkede på knappen og…
Han sagde bare: "Wow! Den vil jeg have. Fedt!"
Det handler om refleksion, bror
Det handler om at tænke
Politiet sætter altid et dårligt eksempel
Vasker mine gader med blod Og driver hadet dybere ind
I hjørnerne af denne by
I den ekstreme enkelhed
Blev min frihed stjålet
Min værdighed blev krænket, nej!
Brødre skal mande sig op Hold op med at myrde og bekrige hinanden
Få det lort væk herfra
Gud forbyde det Jeg vil ikke have, en søn dør
Eller at en slægtning får en kugle
Skal jeg dø, før Gud hører min stemme?
Eller skal jeg forvandle det her Til det magiske land Oz?
Hey…
Ingen er født til at leve indespærret eller inden for fire vægge.
Eller til at gå med bøjet hoved og hænderne bag ryggen.
Så hvis I alle er i det samme system,
hvis alle lider, og alle er fra det samme sted,
fra lidelse og fattigdom.
Nogle har fædre, der drikker. Andre har ingen far, ligesom mig.
Nogle måtte trække i tråde for at hjælpe deres mor.
Ingen her er bedre end andre.
Alle begår fejltagelser og har fejl.
Vi kan ikke pege fingre og ønske at straffe,
for alle bliver straffede, og ingen kan lide det.
-Ikke? -Jo!
Forfølg jeres drømme hver især. Det er opskriften på fred.
Det her skide sted er et minefelt
Hvor mange gang tænkte jeg på At kaste mig ud?
Men ghettoen er det eneste, jeg har
Mit liv er her, jeg kan ikke rejse
At undslippe er let, men jeg gør det ikke
Jeg vil ikke svigte den Jeg var, den jeg er
Jeg kan lide min retning Og hvor jeg har været
Lærdommen i favelaen var for god til mig
Den sang handler om en tid, så folk kan lide den.
Det var en god tid.
Fordi det var min virkelighed.
Jeg boede der. Jeg forstår, hvorfor folk
holder fast i den sang.
Det er en velsignet sang.
Hey…
Kan nogen huske, da det her skete?
Måske var mange af jer børn og kan ikke huske det.
Men resten kan huske det.
Det er en del af brasiliansk historie, der blev skrevet for nyligt.
Som det skete i Vigário og Candelária.
Og det sker tit i São Paulo.
Endnu en del af historien, skrevet med blod.
341 betjente fra São Paulos uropatrulje
blev beordret til at storme den niende pavillon i Candiru fængsel.
Soldaterne skulle dæmme op for de indsattes oprør.
VI SØRGER
Under operationen blev 111 indsatte dræbt.
São Paulo, 1. oktober 1992. Klokken otte.
Her er jeg, endnu en dag
Under vagtens blodtørstige blik
Du ved ikke, hvordan det er at gå
Med hovedet i sigtet af en HK
En tysk maskinpistol Eller måske fra Israel
Makulerer tyve som papir
Jeg ville ikke skrive den sang.
Fyrene fra niende pavillon bad mig om det.
"Ingen talte om det. Nu er du nødt til det."
Nogle venner i fængsel og andre så denne snak på fodboldbanen.
Jeg blev præsenteret for en fyr, der var ældre end jeg.
Jocenir.
Han havde skrevet en politisk tekst om nedslagtningen.
Da de præsenterede os på banen ved den ottende pavillon under kampen,
var det så varmt, og vi røg tykke joints.
Jeg læste den og sagde: "Den er fed!"
Jeg tog teksten med, og han tænkte ikke over det.
Jeg ledte efter ham i et år, men han var i et andet fængsel.
Det tog mig et år at finde ham.
Og sangen var et hit.
Er du med?
Den blev et hit, fordi vi optog videoen i fængslet,
og videoen vandt MTV Brasiliens People's Choice-pris.
Den var et hit.
Racionais MC's!
MTV PRISUDDELING - BRASILIEN
BEDSTE RAPVIDEO "DIÁRIO DE UM DETENTO", RACIONAIS MC'S
Det var en milepæl for bevægelsen, ikke kun os.
For os var det som VM. Alle så med og hujede.
Vi holdt en tale på ni minutter.
Vi takkede folk og talte om favelaer og fængselssystemet.
Mange troede ikke på vores musik.
De sagde, rap ikke er musik.
Men hør her. Racionais har en mission, og vi stopper ikke.
Vores musik er fra ghettoen.
Sortes musik. Fra sorte til sorte.
De fire drenge fra favelaen bor stadig i favelaen, men nu har vi en stemme.
Vi er her for at blive.
Musikerne, der styrer for vildt, er her.
INTERNATIONALE SEERES VALG
Brasilien, Racionais MC's, "Diário de um Detento".
Albummet udkom i udlandet. Vi tog dertil.
Vi tog til Californien, New York, Tyskland og Japan nogle gange.
Han sagde, jeg skulle gå ned at spise morgenmad, og så gik han.
Jeg bad ham vente, så lukkede døren. Nu venter jeg på nøglen.
Tak.
Jeg kunne se Brasilien anderledes udefra.
Vi er anderledes end det, der er derude.
-Man bør ikke prøve at forstå det. -Hvad så?
Hvordan går det?
Fint. Jeg er her med drengene. Se, her er de.
-Hej. -Hejsa.
Se de rappere!
Hej.
Bankrøveriet er i gang. Se projektet.
Det kan jeg lide.
-Se, hvad de laver. -Overtager de verden?
-Styrer verden! -Sådan!
Der er mange gode mennesker, mange sangskrivere og tænkere,
som åbner dialogen og udvider perspektiver og fornyer kampen.
Min mors forfædre kom herfra.
Østafrika. Kushitterne.
De er et meget gammelt folk, der beboede hele den egn. Se.
-Det er sjældent, ikke? -Jo, det er.
De fleste kommer fra den side.
Brasilien kommer mest fra midten.
Og også herfra, Benin.
Min mors forfædre stammer også fra Benin.
De tog herfra hertil og fra havnen til Brasilien.
Sobrevivendo no Inferno var min frigørelse fra slaveri.
Godaften.
Jeg er William fra Zimbabwe Records.
Vi er her for at give guldpladen
og platinpladen til Racionais!
For alt deres hårde arbejde uden publicity. I gjorde alt det her.
Det er Mano Brown.
Han lod os løbe tør for benzin.
Kan du fatte det?
Mano Brown…
…fra Racionais MC's!
Racionais omfattede mange flere end kun os fire.
Det har altid handlet om legenden og vores allierede.
Vi har hver især forbindelser med andre musikere.
Det var intentionen.
At promovere nye musikere og holde maskinen kørende.
Ed Loco lærer os at give magt til vores folk.
Fortæl os lidt om det studie, du har lavet for at hjælpe bands.
Jeg er stadig lille og arbejder hjemmefra
for at gøre, hvad jeg kan for hjælpe bevægelsen.
Racionais var mere modne og selvstændige mht. til at lave musik.
Vi havde eget udstyr og kunne lavet det derhjemme.
Dexter fik et tilbud og indspillede fra fængslet.
Vi var producere på pladen.
Der var et projekt i fængslet, hvor besøg på ugedage var tilladt.
Vi blev og snakkede med ham. Og bevægelsens ledere talte med mig.
Der var mange rapgrupper i fængslet. Det var et socialt fænomen.
"Diário de um Detento." Da vi optog videoen der,
åbnede det deres sind.
De havde meget tid, fængslet derinde.
Så de begyndte at rappe, alle de nye grupper.
Da vi begyndte at høre Racionais, du gode gud!
Sorte blev dybt bevæget i deres forskellige ghettoer.
Det var en opvågning.
En opvågning, et kald om at gribe til våben, et krav om opmærksomhed…
Alt, du kan forestille dig.
Jeg bad om gotisk skrift på coveret, fordi rappere i L.A. brugte det.
Det gik godt
med symbolerne og det hele. Det ville jeg have på min CD.
Vi satte det kors på coveret,
og fyre mødte op til koncerter med enorme bibler,
udklædt som præster.
Nogle ekstremister.
Blandede tanker om race, Gud og kriminalitet. Er du med?
-Det gør ondt. -Coquinho! Luk vinduet.
Du skader din arm, mand!
Åh gud…
Hans arm kunne brække.
-Ja! -For fanden, knægt!
Ja. 1998.
Mano Brown, KL Jay, Ice Blue, Edi Rock.
Syd, nord.
Favelaens stemme, som er en del af det.
"Selvom jeg går i mørkets dal,
frygter jeg intet ondt,
for Du er med mig."
Vi er sammen om lortet!
Hvad bemærkede jeg?
Pladen blev en eksorcisme.
Når jeg sang til koncerter og gentog de ord,
det samme igen og igen, allesammen sammen, var der den værst tænkelige atmosfære.
Jeg hadede det og lagde ikke hjertet i det.
Jeg nød ikke festen længere.
Vi kom fra en spirituel opvækst.
Og de sange nævner blodpøler.
Folk hørte det derhjemme og steder, de skulle more sig.
For Guds skyld. Det er farligt.
Det skulle ændres. Jeg tror på ordets magt, på gentagelse.
Hør lige her…
Da jeg til mine gig så lig
iført Racionais T-shirts, begyndte jeg at tænke.
Da de smed liget ved mine fødder i Bauru,
genovervejede jeg allerede meget andet.
Jeg følte, jeg var værdiløs til alt.
De vidste ikke, hvad de skulle gøre med et skudoffer og smed ham foran mig.
Er du med?
Folk gik hen over ham for at få en autograf. Jeg så det.
Han vred sig i smerte, og folk trådte på ham og bad om autografer.
-Lad være. Hold op. -Det er noget lort, okay?
Er jeg en klovn, der taler om fred, når I dræber hinanden?
Hallo, fuck jer!
Er det skørt at tale om fred?
Lad mig sige jer en ting.
Systemet blæser på, om der er ti døde fyre udenfor, okay?
De vil have, I alle dør.
I har kun hinanden, er I med?
Og jeres hjerne. Ikke?
Jeg vil sige, Sobrevivendo no Inferno drev os væk fra favelaen.
Studerende elskede den.
Da jeg indså det, brugte jeg en ny strategi.
Jeg sagde: "Lad os forsvinde.
Alt er galt. Jeg nyder det ikke. Det er ved at være kedeligt."
En dag sagde Brown:
"Hvor mange gigs har vi? Kun så mange?
Lad os holde dem og så stoppe for evigt."
"Hvad mener du? Vi dør af sult."
"Find på noget. Var du ikke gangster før?
Find på noget. Kan du kun synge?
Lad os bruge, hvad vi har og begynde forfra."
Og vi flyttede tilbage til ghettoen.
Vi tilbragte tid der og indåndede den luft.
Efter vi forlod scenen, kunne jeg tage tilbage og gå mere i dybden.
Jeg tog tilbage til Jardim Leblon, til mine rødder
for at se til mit folk. Jeg tog tilbage.
En hilsen til Brasilien, især São Paulo.
Lad os tale om de 500 år, denne løgn.
Fuck de 500 år med opdagelser.
Pedro Álvares Cabral og Columbus.
Disse skamløse europæere kom herover og slagtede allesammen.
Og i skolen omtales de som helte.
Fuck det, mand!
I næste uge har vi UTen Play. Farvel.
Uanset hvad, var år 2000 et vendepunkt.
Alt fra 90'erne begyndte at ligne 90'erne.
Fra 2000 var der ingen anden vej.
Da metroen og Lula da Silva kom, kom moderniteten til Capão.
Og banden PCC og det hele.
CARANDIRU FÆNGSEL SÃO PAULO
Næste station, Capão Redondo.
Så forstod jeg det hele igen.
Der var en ny generation af narkomaner, tosser,
triste folk, folk der led igen af nye grunde.
Men jeg så også folk, der overvandt alt det med glans.
De overvandt sygdom, fattigdom…
De hverken græd eller klagede, men på elegant vis.
Smukt.
Dengang havde vi en ven, der hed DJ Nel.
I tiden mellem plader blev jeg ven med ham,
og han fortalte mig om andre ting.
Andre sounds.
Han sagde: "Du skal høre Milton Nascimento.
Du skal høre Miles Davis.
Du skal høre Clube da Esquina.
Din sound har ingen dimension.
Den er som en sten i klientens ansigt.
Den har brug for flere lag."
Jeg spurgte: "Flere lag?"
"Du skal kende til LSD."
Han snakkede om vand og vildnis.
Han spillede musik, drak vin og røg joints midt om eftermiddagen for ti real.
Det var hans sag.
Jeg tænkte: "Fedt. Jeg havde ikke bemærket det."
Nyd øjeblikket, bare nyd, hvad du kan. Alt handler ikke om samfundet osv.
Vi kan ikke håndtere alt det. Lær dig selv at kende først."
Jeg gav ham bare ret. Jeg vidste ingenting.
Det var en særling, der rådede en idiot, mig.
Jeg følte mig sej, men jeg var en idiot. Jeg vidste intet og gav ham ret.
Den manglede på den sidste plade.
Denne nye dimension.
Da jeg opdagede den, elskede jeg den.
Han elskede virkelig musikken.
Jeg gik ned til dæmningen, når det regnede.
Når ingen andre var der.
Når jeg havde det hele for mig selv.
Det grå lys…
Det var ret introspektivt.
Vind, torden,
neuroser…
Det var et perspektiv, vi ikke havde berørt
på det sidste album.
Følelsen af svaghed vi delte, som ingen satte ord på.
Din velsignelse, mor
Vi begynder udsendelsen
Dette er Exodus radio
Hey, hey
Lad os vågne, lad os vågne
For solen venter ikke Kom, lad os vågne
Tiden bliver aldrig træt, du bad om det
Du bad om en mulighed, en chance til
Gud er god, er Han ikke?
Hey, en ny dag, kun til dig
Sikken smuk, blå himmel
Lad os vågne, lad os vågne
Se dit ansigt Jeg stoler på dig i denne krig
Dovenskab er sejrens fjende
De svage er der ikke plads til Kujoner dør uden at prøve
Ærligt talt er det hårdt
Der er ingen tillid, ikke til dig selv Og fjender er helt gratis
Det er en betonjungle Den knuser de ydmyge
Du er så stor som din drøm Gør det rigtige, gør det rigtige
Lad os vågne, lad os vågne Hold hovedet højt med alvor
Hvad er du bange for? Det har aldrig været let
Tag våben, og vær med i kampen
Men husk, uanset hvad der sker Er der intet som en dag efter den anden
Vi er tilbage, brødre!
Du er på São Paulos gader
Hvor drenge har deres følelser På deres fodsåler
Det er ikke pessimisme, sådan er det bare De lever stort, drengene puster røg
Det er den søde gift…
Canela!
Jeg faldt, men kom tilbage for dig Jeg kom tilbage for brødrene
Og derefter for pengene
Og Gud
Hvor er det godt!
Sådan er det
Min hjerne er en labyrint Og mit hjerte græder
Det græder nu, men griner senere
Kom med mig, brødre, kom med mig
Vi fokuserede på ghettoen.
Brødrene, sammenkomsterne, vores familier. Vores rødder.
En gruppe galninge samledes på hjørnerne
Og sagde: "Lad os få lortet til at ske"
Uanset hvad der skal til
Gør det selv
Jer for os, os for os selv
For os og vores jævnaldrende
Og for vores kvarter
Og det er det
Jeg føler, hvad jeg kan Nerver og knogler, ja
Hvis vi er dem, vi er Et trådnet af kromosomer
Med styrker og svagheder
Så er det det, og sådan er det
Hav tro, for Gud er retfærdig
Glem aldrig, bror
Hold hovedet højt
Lige meget hvad og hvornår
Bevar troen For blomster vokser også på lossepladsen
Bed for os, pastor, husk os
Aftenens gudstjeneste går stadig godt
Jeg beundrer de troende Hav mig undskyldt
Sikken noget snyd, sikket bedrag Jeg beklager
Sommetider føler jeg mig lidt usikker
Som en køter uden tro på fremtiden
Så kommer der en? Hvem er hvem? Hvem kan det være, bror?
Skaf legetøj, der går gennem tøj…
Jeg er prætentiøs nok til at sige, jeg personificerede ånden
af São Paulos ghetto den dag.
Alle dens koder.
Jeg er en rapkriger
Altid i høj spænding
En for en, Gud for alle Jeg kommer bare forbi
Skørt liv Jeg er ikke skabt til at være offer
Retfærdighed og frihed Min sag er oprigtig
Min rap starter de gales kor Og romantikerne
Jeg har et barnesmil, når jeg…
Afsted, for brødrene
Jeg tilbyder at være der
Måske er det forvirrende Men det er ægte og intenst
Min bedste Marvin Gaye Lørdag på motorvejen
Det der sker, sker Og vi kører til det sidste
Tilkald mig, tilkald os Når der er brug for os
I paradis eller på dommedag, pastor
Tilkald mig og brødrene Det beder jeg om
Favela, Fundão foreviget i min poesi
Skørt liv
Folk fra ghettoen forstod dem selv der.
Det var ikke kun for Brown eller Blue. Det var for mange.
De organiserede en gade og den næste og startede en kædereaktion.
Mange grupper, navne og labels startede i ghettoen,
mange forskellige kasketter. Mange grupper blev dannet fra det øjeblik.
Det er en blanding
af forargende ambition, selvtillid, selvstændighed…
Sådan fik vi ghettoen med os. Allesammen.
Folk, der ikke kunne lide rap, kunne lide at repræsentere deres ghetto.
Og de bøjede sig ikke for nogen.
Folk virkede ikke så undertrykte og vildledte mere.
Hvis man er opmærksom, på godt og ondt,
har ghettoen meninger og får gang i ting.
"Det er rigtigt, lad os gøre det osv." Der skete virkelig noget der.
Før dette album betragtede vi
ghettoen som underdanig og uvidende. Fremmedgjort. Er du med?
Det modgår jeg på dette album.
Det er første gang, vi spiller en åben koncert om natten i São Paulo.
Ved daggry, klokken fire, måske fem.
Hvis I skal på arbejde,
så tag jeres frakke og hue på, for det er ti grader i São Paulo.
Fuldmånen oplyser Capãos gader
Kun Gud er over os, ydmyg, ikke?
Skål! Kling! Kvinder og høj musik
Hvidvin, en god advokat til alle
Det er pissekoldt
Men hvad gør man? Tirsdag er ikke en god dag til fest
Det har aldrig ændret sig Det gør det aldrig
Lugten af bål spreder sig
Søndag tidlig morgen i São Paulo.
Tumult og hærværk til Racionais MC's show under São Paulos Kulturfest.
…til rapgruppen Racionais MC's show.
Racionais MC's.
…af Racionais MC's.
Praça da Sé blev en sand krigszone.
Folk prøvede at flygte fra konfrontationen.
Kom her, mand!
Kunne politiet ikke have undgået det?
Det var et digt.
Lad mig fortælle, hvor det begyndte.
Det var sådan her:
Der var en dreng.
Strømerne jagtede ham.
En sort dreng. Og han undveg politiet. Det regnede. Jorden var våd.
Strømeren faldt og kunne ikke rejse sig op.
Strømeren skreg af smerte. De andre strømere jagtede drengen.
Der var mange, og han løb.
Jeg sagde på scenen:
"Militærpolitiet blev dannet til at fange bortløbne slaver.
Pas på med de våben. Lad være med at skyde nogen!"
Rapgruppen beder folk om at gå væk fra betjentene. Forgæves.
Gå væk fra strømerne! Lad dem være!"
Der opstod slagsmål, og så delte de sig.
Politiet på en side, unge på den anden. Helvede brød løs.
Jeg følte, jeg var i en krigszone.
Drengene med kæppe og sten Politiet med geværer og bomber
Biler i brand, ståldøre lukker
En mor råber på sin søn Mens hun bliver skudt
Nogen mistede en Sjælen er i aftrykkeren
Løb væk til metroen
Ballade i gangen
Nogen blev trampet på, og der blev de
I de nærmeste gader fortsatte det
Krig og ødelæggelse, verdens undergang
Det var aldrig sikkert. Det var altid anspændt.
De forbød os at spille i det fri,
og de startede deres forfølgelseskampagne.
Fordi de sagde, vi var til fare for samfundet,
en fare for offentlig sikkerhed eller samfundets sikkerhed.
Det var staten, politiet.
Det var en fælde, for alt blev gjort efter bogen,
kontrakterne, det hele.
Der var ingen grund til, det pludselig skete,
og at Racionais blev bandlyst fra at optræde i São Paulo.
Jeg tror bestemt, det var politisk, en slags fælde.
Jeg følte, det snart ville ende.
Hvad er jeg?
Jeg er klar og salt Jeg kan være i et øje, men vejer et ton
Jeg smager som havet, men kan være diskret
Jeg er plaget af smerte Hvor jeg helst vil bo
Midt om natten er jeg hævnens gidsel
Jeg er desperationen søster Jeg er håbets værste nemesis
Jeg kan komme af kryb, det kedelige
Eller fra kærligheden Fra din onde blomsts torn
Jeg elsker drama, jeg kommer til din seng
Med vilje uden tilladelse Får du mig til at lide
Jeg troede, jeg var stærk
Jeg er svag, når andre kommer
Når det er svært, og alt går langsomt
Lige nu, lad mig gå mod vinden
Hvorfor være sej Når ens hjerte er sårbart?
Dog ikke vinden Den er blid, men uforsonlig og kold
Og jeg er varm
Jeg tilsvinede poetens dystre sætning Jeg løb ned ad profetens brune ansigt
Ormene rydder vejen Da manden tårer falder
Det er din livslange kamp
De siger, mænd ikke græder, ja ja
Følge ikke flokken, bror, Jesus græd
For fanden, bror, jeg siger dig Og jer er måske høj
Men verden kan meget nemt ende
Hvad kan du gøre, når fæstninger ryster
Og alt godt omkring dig Bliver korrumperet?
Alle, der påpegede vigtigheden af den sorte revolution, blev forfulgt.
Og dermed gjort tavse.
Alt, jeg gjorde og gør, er baseret på Marighellas kode.
Intervallet mellem albummerne var ti år.
Marighella var kickstarten til vores comeback.
Stille, eller du dør.
Afsted, afsted, for fanden!
Ned på knæ, dit svin!
Freedom Radio er i luften.
Det er, hvad ghettoen synes om Marighella.
Mange kunne relatere til mange ting.
Mange, der aldrig havde hørt om ham, var interesserede.
…Carlos Marighella.
Han var en engel samtidigt. Han havde simple drømme.
Drømme om lighed.
Rejs jer for generalen En loyal mands tusind ansigter
Kom nu!
Rejs jer for generalen En loyal mands tusind ansigter
Folkemængdens beskytter Tre inkarnationer af kendte gangstere
Med geniale hjerner samlet i Himlen
Stedet for de troende Hvis Gud vil have troskab
Fuldbyrd…
Man kommer kun på førstepladsen få gange i livet.
Og med denne video var vi nummer et igen.
Racionais MC's!
Vi er i live!
Til sidst kommer den bedste video nogensinde:
Den bedste VMB koncert nogensinde:
Her kommer Racionais!
Så optrådte vi live på MTV efter mange år.
Og i TV. Vi havde været i MTV i 1998.
Hvor mange år senere? 14.
Vi havde et nyt livssyn med al den forandring,
al den erfaring og alt det fællesskab. I høj grad.
Da kom Eliane til
og sagde: "Vi skal gøre det sammen."
Efter min mening opnåede Racionais et gennembrud.
Fra at have lavt selvværd og manglende mod
gør de os tapre.
Så vi kan gøre ting: "Jeg kan, og jeg vil gøre det."
Det skete for mig og mange andre.
Jeg hører dagligt: "Racionais forandrede mit liv."
"Jeg hørte en Racionais sang, og den ændrede mit liv."
"Jeg begyndte at studere pga. Racionais."
Racionais havde forladt Kulturfesten i 2007
efter den voldelige hændelse, på dårlig vis.
Men så ringede deres managere og ville have dem til at optræde.
"Hey, tiden er inde. Lad os gøre det."
Jeg sagde bare: "Politiet kan blive.
Der er ikke brug for det. Der bliver ingen ballade.
Racionais vil kommunikere.
Publikum hørte efter, hvad de sagde.
Det er som en kanal, en navlestreng.
Og folk blev meget vrede, da kanalen blev afbrudt.
Vi indgik en aftale til sidst.
Politiet skulle stå bagved og ikke blandt folk.
Og alt var fint.
Der var 100.000 mennesker til Racionais' koncert uden problemer.
Racionais MC's!
De lyttede til Racionais,
og det gik viralt.
Brown bad mig om at medvirke i videoen for "Marighella".
Det var en ære at kunne beskrive en brasiliansk helts historie
sammen med mine helte, Racionais.
Det minder mig om et Malcolm X citat.
Han sagde, at kun folk, som har ændret historien,
har ændret menneskets selvforståelse.
Det gjorde Racionais. Det gjorde de.
De ændrede ikke en person, men en hel generation.
Det er nødvendigt at tro på At drømmen er mulig
Alt er muligt, Og du, bror, er uovervindelig
De dårlige tider går over Det er bare en fase
Lidelsen mætter kun dit mod
Så begyndte vi at lede efter spillesteder.
Lad os kortlægge de bedste og kun spille der.
Men så sagde folk: "Kommer Racionais hertil?
De ødelægger alt. Publikum smadrer alt." Jeg sagde: "Nej, de gør ej."
Efter 30 år vil man bare gerne have, at folk kommer hjem i ét stykke.
Den kliché er jeg helst foruden.
Et lig til en Racionais koncert.
Den her er til jer
Forbliv i live
Mange til koncerten havde aldrig været sådan et sted før.
QUAD STUDIOS NEW YORK, 2014
Så ville de lave albummet.
De rejste til New York for at indspille det.
Det kan ikke være ba-dum og så ba-dum-dum sammen.
Det er…
-Nå ja. -Ikke?
Kan du høre, den skifter?
Har du ikke en enkelt stortromme til det, de tre prøver at gøre?
Fordi jeg lavede den derhjemme.
Men det bliver nok aldrig lige så godt som en original stortromme.
Er du med?
Verden havde forandret sig siden 2002.
Tretten år senere.
Det lod til, at Brasilien var i en fremskridtsfase.
Vi kunne se det på folk, mad, drinks, tøj og ure.
Det rigtige liv.
Det påvirker gaderne. Og også musikken.
Det hele er klar.
Gutterne kommer og indsamler pengene fra vandtårnet.
Hør her! Det er fiktion.
Enhver lighed med nogens virkelighed…
…er et simpelt sammentræf.
Hør her, B.
Der er mange pansere på gaden.
Det hele kan gå galt.
Modtaget. Sig, at gutterne skal være på vagt
og sikre sig, at de ikke bliver forfulgt, og at deres telefoner virker. Skifter.
Javel. Våbnene er rene. Jeg kommer med dem.
Samme bat-sted, samme tid. Skifter.
Alle ved, det hele er skørt.
Det går langsomt, og vi har styr på det.
Farver og værdier…
Vi har overtaget!
Skifter.
Vi er, hvad vi er
Farver og værdier
Vi er, hvad vi er, farver og værdier
Funk Konspiration International i Jamaica, Queens
Fundão, Sabin, et job til mig
Hvis Gud skabte mig sådan
Så er det fint, søn, jeg købte noget grønt
Skyer og sorte får følger altid mig
Mørke tider kom, og det var også os
Jeg går, går på den tynde stiplede linje
På den jord, hvis helt dræbte En million indianere
Ude i kanterne er den sorte mand konge
Det er lige meget Om I kan lide os eller ej
Fornedre mig selv for at gøre jer tilpas? Aldrig!
Fordi jeg ikke siger det Tror de, jeg ikke ved det
São Paulo har mange penge til at prøve
Uden at miste fokus, tjek strømmen
Du ser Cross Fox, Tucson, X5, bum Sort og gyldengul, den er overdådig
Vi er, hvad vi er
Farver og værdier
Det er rap. Forretning, det rigtige liv.
Bag kulisserne.
Det er livet på bordet, perspektiv, investerede drømme, en masse.
Jeg er forretningsleder og klanpatriark, jeg ved alt.
Fra filosofi til romantikken til…
Jeg er mere seriøs, end folk tror. Det er, hvad Racionais er.
HOS FAMILIEN PRETA CAPÃO REDONDO - SÃO PAULO
Nå, jeg er med!
De skal nå længere end jeg,
de nye unge, de nye rappere.
De skal nå længere, for det vil jeg også. Hvis de ikke gør det, gør jeg det.
Får det til at ske.
Hilsener, hilsener, hilsener Hilsener, her er vi, fantastiske
Hyld kampagnen, fremskridt for os
Udvider forretning bag i klubben
Slagter dovenskaben og lediggangens drage
En samlet familie knuser en boykot
Kom nu, Pixote, Hollywood venter ikke
Sorte mennesker i en ny tid
Få det til at ske Få det til at ske, hvorfor ikke?
Hvert år vil jeg gå dybere ind.
Er du med?
For jeg presses til at forlade det.
Fra alle sider.
Jeg skal investere for at blive.
Det er ikke gratis at blive i favelaen og holde nøje øje. Det er dyrt.
Jeg er en gut fra favelaen.
Da jeg så en sej motorcykel, ville jeg også have en.
Det er fedt, folk ved, at jeg ikke stjal min.
Er det ikke godt? Er det ikke bedre, hvis folk ved det?
Du har en drøm om at have en rød Fireblade
En Repsol CBR, en VMAX, et hjem
En Audi R8 GT, en Carrera Porsche
Et Zenith på armen Eller et Patek Phillippe
En guldkæde med diamanter og safirer
En halskæde, folk ikke kan fatte
En sort dreng uden en far, der vedholder
Kan gå til en forhandler Og se en ny bil og sige
"Jeg tager den og betaler fuld pris"
Men selvom du kan betale
Er nogle stadig mistænksomme
For racisme har været forklædt I århundreder
De accepterer ikke din status Eller din hudfarve
Jeg kan lide at spise og gå på restaurant.
Og sorte går ikke på restaurant i São Paulo.
Men det gør Blue.
Jeg indså, at jeg blev klippet for at gå på de steder og passe ind.
Jeg tænkte: "For fanden, mand.
Tiden er inde til at lade håret vokse ud og få flere tatoveringer…
Jeg vil gå på de steder og skabe stort postyr.
De skal føle sig utilpasse ved min tilstedeværelse."
Vi kan ikke gå tilbage. Vi bliver her. Slavetiden er forbi.
Over halvdelen af folk i Brasilien kalder sig sorte.
I Rio de Janeiro fik Marielle femteflest stemmer…
Det sker, vi kan se det!
Vi kan føle det. Vi begynder at se det.
"Sorte klarer sig sgu."
Et af landets førende universiteter
inkluderer Racionais i pensummet til optagelsesprøven i 2020.
RACIONAIS ER BRASILIENS PUBLIC ENEMY
Jeg tænkte ikke på en yacht eller…
Nej, jeg tænkte bare på hvide gummisko og meget blå jeans.
Det var denne gangsters drøm.
Jeg tænkte: "Hvide gummisko og meget blå jeans.
Og når jeg får nogle penge,
bruger jeg dem på småkager og budding og spiser, til jeg bliver sløj.
Jeg tænker tilbage, når jeg synger,
og jeg ser Kleber deroppe,
den fantastiske scene, det enorme bord.
Og han scratcher stadig, som han gjorde, når vi øvede på…
Det er fandeme fedt.
Det er meget rørende. Det er fandeme fedt.
…gøre klar til at synge…
-Nej, det var i… -Den dag jeg nær døde?
Kan du huske det?
Milton ville møde os klokken seks i Taboão for at læsse lastbilen.
Det kan jeg godt huske. Han var skidesur og skældte os ud.
Klokken seks.
"Er I ikke musikere?"
-Så kom han… -Hvornår kom han?
Klokken 12, mand.
Ejeren af stedet var glad.
Han lagde en guitar på gulvet og sagde: "Se den her?
Jeg holder mere af den guitar end af min kone.
Det er en guitar fra '66, fra festivaller osv."
"Fantastisk."
Det var fandeme fedt. Guitaren på gulvet… Og vi beundrede den bare.
Jeg var gal. Der var så mange kasser. Jeg skulle læsse så mange af.
Der var et horn oven på en kasse.
Hornet faldt ned, og han nåede ikke at gribe det.
Gæt, hvad hornet ramte.
-Guitaren. -Guitaren, mand!
Kassen faldt ned i hovedet på ham. Jeg sagde: "Blue, er du okay?"
Fyren sagde: "Fuck ham! Min guitar!"
Bunden knækkede af guitaren. Den buede del.
En del af guitaren røg af.
Fyren sagde: "Hvad var det?" Han så på guitaren og sagde:
"Hvad fanden gjorde I?
I idioter!"
"Idioter" er ikke passende nok…
Det er 31 år siden.
Det er en anden tid.
Men jeg vil blive her. Mine rødder er her.
Det er godt at være sammen med familie. Det er mine rødder, mand.
Det er i de simpleste ting, ikke?
Det er der, den sande værdi er.
Nogen du elsker, som elsker dig ved din side.
Alt det får en til at se på en selv, på livet, på fortiden…
En forbindelse til mig selv for længe siden.
Som om jeg vågnede op i mit hus i ghettoen i '87.
Kan jeg ikke gå tilbage og se mig selv der, kan jeg ikke forstå unge nu.
D-dur.
Når hanen galer Og bekendtgør, at det er en ny dag
Velsign os, Vor Frue af rosenkransen Bed for vores glæde
Lad mig sige
Tilgiv mig, hvis jeg har bedt om hjælp Med vores far for mange gange
Må mine brødres blod Aldrig plette jorden igen
Må de råb, der før kaldte til krig Blive et kor for fred
Blomster blomstrer også på lossepladsen Som Racionais engang sang
Racionais
Må de råb, der før kaldte til krig Blive et kor for fred
Blomster blomstrer også på lossepladsen Som Racionais engang sang
Når hanen…
Når hanen galer Og bekendtgør, at det er en ny dag
Meget af vores opvækst kom fra dem, fra deres familie.
Vores disciplin og vores livssyn.
Scenen var altid fuld, fordi alle var der.
Vores fætre var altid sammen med os.
Den tekst: "Jeg er min egen livvagt"?
Sådan var det.
Kun os.
Efter 30 år med Racionais
er det imponerende bare at være i live.
Og alle fire? Imponerende.
For det var svært.
Meget beskyttelse, mange bønner.
Mange velsignelser, min Orisha, der passede på mig.
Hvis vi stoppede og tænkte på farerne, ville vi være gået i stå.
For der var altid fare på færde.
Før, under, efter.
Et mærke blev anklaget for racisme af en sort kunde i Salvador.
En ung piges forældre hævder, at deres datter var offer for racisme.
Flådeofficeren blev anholdt efter at have skudt en nabo ihjel,
som han troede, var en tyv. Offeret var sort.
Drengen på ti blevet myrdet af politiet, da han prøvede…
Fem unge mænd blev dræbt af militærpolitiet,
med hele 111 kugler affyret mod de unge mænds bil.
Det er uacceptabelt, at en ung sort mand bliver skudt hver 23. minut.
Det er uacceptabelt, at en sort mor står ved en grav hver 23. minut
og begraver sin sorte søn.
Sorte er på fjendens territorie. Virkelig, fjendens territorie.
Min børn kan blive dræbt.
Det minder mig om Brasilien for 500 år siden.
Alle de gange ser folk sig om efter en leder.
"Racisme? Jeg klarer det!"
Men det handler ikke kun om sorte.
Racisme og uretfærdighed er forkert. Man skal sige noget.
Er du hvid og ser en sort, der bliver diskrimineret, så sig noget.
Vi er i fjendens territorie.
Er du med?
I Haiti havde de sorte overtaget med vold.
Slaver landede der og blev flertallet i landet.
Frygten, for at et sort flertal overtog, ramte også Brasilien.
BYRÅDSKVINDE OG CHAUFFØR SKUDT I RIO DE JANEIRO
Hun blev myrdet onsdag aften, da hendes bil blev beskudt.
De er bange. Bange for Den Sorte Planet. Bange!
Det er svært for sorte at stige i samfundet.
Jo højere man stiger, jo større bliver fjenden.
De bliver ikke mindre magtfulde.
Jo mere magt, man får, jo mere magtfulde bliver ens fjender.
Der er ingen hvile! Regeringen myrder sorte kvinder!
De myrder vores børn!
-Vi kan ikke tage mere. -Det er nok!
Nok med racisme!
Nok mord!
Nok racisme!
Nok!
Det er noget tid siden, vi har set en politisk magt for sorte,
for flertallet.
Det er kun blevet større. De ville få os til at tie, men vi blev større.
Dumme racister, lad os være i fred!
Folkemordet sker ved højlys dag.
Men det forandrer sig.
Det forandrer sig.
ALLE SORTE LIV ER VIGTIGE
Overlevelse er dagligt, og kampen er konstant.
Der er ingen pause.
Racionais opfandt ikke kampen. Den er langt større end dem.
Mange før os har talt om det.
Ingen fanfare, ingen pladeomslag
eller musikvideoer, men kampen er den samme.
Med eller uden rampelys.
I 70'erne, da jeg blev født, lavede sorte 70'er-ritualerne.
Med håret, tøjet og den tids kamp. Med den tids kropsbevægelse.
Og det sker igen.
Der er det ved den ny æstetik…
Et nyt ritual, en ny tilbedelse.
Hvis du ikke synes Palmeiras stadion, fyldt med 15.000 mennesker,
der venter på James Brown synger, er tilbedelse…
Det er tilbedelse.
Det er spirituelt.
Vi synger om frihed, ikke? Og det taler for sig selv i hver en krog.
Det kommer fra Afrika og er meget rigt.
Sort musik er i sig selv spirituel.
Racionais har altid handlet om det.
Vi vidste det ikke dengang, fordi vi kun var 19 år.
Vi er 50 nu.
Med et andet perspektiv.
Og mere magt.
Tak!
Kom nu!
Sort Drama mellem succes og mudder
Penge, kniber, misundelse Luksus, berømmelse, Sort Drama
Kruset hår, mørk hud, sår Leder efter en kur
Sort Drama, prøver at se og ser intet
Undtagen en svindende stjerne i det fjerne
Føl dramaet i prisen og afgiften
I kærlighed, i had I den afsporede hævn
Sort Drama Jeg ved, hvem der smeder rænker med hvem
Byrden jeg bærer Er større end de fejl, jeg begår
Dramaet i fængsel og favelaer
Grave og blod, sirener Skrig og stearinlys
En passager fra Brasilien São Paulo, smerten
At overleve gennem ære og fejhed
Ghettoer, gyder og skure
Du tænker nok over Hvad det har at gøre med dig
MOD FOLKEMORD AF SORTE I SORG - RACISME DRÆBER
Den følelse, der fik mig til at kæmpe i rap og i Racionais, var vrede.
Det var ikke glæde, trøst og en mæt mave.
Det modsatte, en tom mave, had, ambition.
Kriminalitet, fodbold, musik, for fanden
Jeg kunne ikke undslippe Jeg er bare en mand
Forrest Gump er et eventyr Jeg fortæller en rigtig historie
Jeg fortæller min
Den ville være en god film
En sort mor med sin søn i armene
Alene i en skov af stål og beton
Kig og kig igen på ansigtet i mængden
Mængden er et monster Uden ansigt og hjerte
Hey, São Paulo, skyskrabernes land
Regnen river i kødet Det er Babylons tårn
Brasiliansk familie, to mod verden
En alenemor til en lovende bums Lys, kamera, action
Og filmer, scenen fortsætter
Bastarden, endnu en faderløs dreng
Hey, slavemester, jeg ved, hvem du er
Du kan ikke klare det alene Du kan ikke klare det på benene
Du sagde, det var godt Og ghettoen gav dig ret
Vi har også whisky, Red Bull Nike, kampgeværer
Jeg indrømmer det, jeres biler er pæne
Jeg kan ikke komme på nettet Eller kassettebånd
Eller i de vilde biler Jeg kommer måske for sent
Det tror jeg
Men spillet er aftalt Jeg passer ikke ind
Jeg laver kun ballade Fra karneval til karneval
Jeg er fra junglen En løve i din baghave
Man er allerede en overlever efter en massakre, et folkemord.
Naturligvis overlever de stærkeste folkemordet,
der led under den fejlslagne omplantning. Man blev ikke hajføde.
Ens forfædre var sgu stærke.
Den idé sælger de ikke.
Alene er vi svage.
Sammen er vi stærke.
Nu er min lidenskab musik. For min race først og fremmest.
Men jeg laver musik for dem. Sådan laver jeg politik.
Fordi revolutionen har brug for et hjerte.
Tekster af: Pernille G. Levine