Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Revoluția va porni de jos, ‎de la rădăcini, din noroi.
‎Una pentru iubire, două pentru bani ‎Viață nebună, Capão
‎Sunt războinicul credinței
‎Una pentru iubire, două pentru bani ‎Viață nebună, Capão
‎Sunt războinicul credinței
‎Dacă infracțiunea e o boală ‎Știu ce e infecția
‎Dar tot nu voi strica planurile nimănui
‎Una pentru iubire, două pentru bani ‎Trei pentru Africa și patru pentru frații
‎Care sunt în război și nu se tem de eșec
‎Spune ce vrei ‎Doar Dumnezeu poate judeca
‎Filmează toate mașinile de poliție, frate.
‎Am văzut concertul lui Dr. Dre.
‎Tipii au intrat pe scenă prin ecran,
‎asemenea unei imagini…
‎- Tridimensionale. ‎- Tridimensionale! Din spațiu.
‎E futurist.
‎Vedem asta și ne inspirăm.
‎„Deci așa stă treaba.
‎Atunci, hai să cântăm rap!”
‎Apoi ne trezim.
‎Priviți!
‎Iată scena noastră.
‎Pentru voi și cei care n-au devenit ‎hrană pentru rechini.
‎Cei veniți din cealaltă parte ‎a continentului,
‎care au suferit ‎un transplant transatlantic eșuat.
‎Pentru cei puternici din născare.
‎Asta e pentru voi.
‎- Faceți ceva pentru societate? ‎- Aici.
‎Asta facem pentru societate.
‎Muzica asta schimbă atitudinea oamenilor, ‎le intră în minte.
‎Unu, doi, trei, patru!
‎CAPCANA UMANĂ DIN CAPÃO
‎Cel mai violent weekend ‎din toate timpurile!
‎UN DOCUMENTAR NETFLIX
‎Jos rasismul! Acum!
‎Când l-au abordat, ‎polițiștii nu i-au cerut nicio explicație.
‎L-au împușcat cu mitralierele.
‎A fost ucis în camera de alături. ‎El dormea.
‎Wanderley, de 23 de ani,
‎despre care dna Ivanda ‎zicea că e om muncitor.
‎Și am revenit în forță.
‎São Paulo, Brazilia.
‎Suntem Racionais MC's!
‎Capão Redondo, São Paulo, Brazilia.
‎În anii '70, ‎sudul era încă o zonă aproape rurală.
‎Mai erau mulți cai, vite,
‎drumuri de pământ, garduri, ‎multe terenuri de fotbal și multe zmeie.
‎Încercam să-mi duc traiul.
‎Nu aveam niciun țel.
‎La cum eram atunci, ‎nu aș fi reușit să fac nimic.
‎Nu aveam nicio aspirație.
‎Eram gata să devin hoț.
‎Am urmat o școală de albi,
‎unde se râdea de părul și de buzele mele.
‎Făceau și multe rime rasiste.
‎Când se legau de mine, reacționam urât. ‎Eram violent, făceam vărsare de sânge.
‎Pentru că inima mea de Barrabaz ‎iubește prea mult
‎Ar fi judecată în absență, asta e legea
‎Dacă ar ști ce știu eu ‎Nu ar mai iubi
‎Statutul de artist sau cântăreț
‎părea la fel de departe ‎ca Saturn sau Jupiter.
‎Știam că vom fi auziți până la urmă.
‎Știam asta.
‎Era mai romantic și mai naiv: ‎„Vreau ca cei de culoare să mă audă.
‎Am nevoie să mă audă.
‎Trebuie să ajung la inima lor.” Știi?
‎Am trăit într-o zonă de război.
‎Am locuit ‎în cea mai periculoasă zonă din sud.
‎Strada mea dădea într-o pădure.
‎În fiecare zi, găseau alt cadavru acolo.
‎Era un teren de fotbal acolo.
‎Relația noastră cu cadavrele ‎a devenit ceva natural.
‎Dădeai peste oameni spânzurați ‎sau împușcați și lăsați acolo cu zilele.
‎Exact așa au fost anii '80.
‎E o provocare să atragi atenția oamenilor
‎asupra ceea ce se întâmpla.
‎Mama mea și mama lui Brown erau prietene
‎și frecventau casa lui Seu Isaac.
‎Am devenit o familie,
‎chiar dacă nu de sânge, încă de mici.
‎Suntem uniți încă de atunci.
‎Îmi amintesc că ne aflam
‎în curtea familiei din Santa Rita ‎în anii '70.
‎Fiindcă era o curte în stil Candomblé,
‎familia adăpostea oameni.
‎Când slujba de duminică lua sfârșit, ‎începeau să danseze samba.
‎Duminica se dansa samba, se gătea.
‎Așa că am crescut înconjurați de muzică.
‎În anii '80, ‎în nord erau multe cartiere violente.
‎Dar erau mai în spate.
‎Acolo unde locuiam noi, în Mazzei,
‎era violență, dar nu la fel de multă.
‎Pe atunci, majoritatea petrecerilor ‎se țineau acasă.
‎Asta era cultura.
‎Mereu avea loc câte o petrecere.
‎Există un sentiment de fraternitate ‎ce datează de 400, 500 de ani.
‎Ne-am întâlnit și în vieți trecute.
‎Familiei mele numeroase ‎i-a plăcut mereu să petreacă.
‎Am locuit în Vila Mazzei ‎și, pe la 14 ani, am început să ies.
‎Asta m-a format ‎și m-a influențat până azi.
‎Așa am ajuns să cunosc muzica,
‎străzile, lumea, viața. ‎L-am cunoscut și pe KL Jay în Mazzei.
‎Se adunaseră mulți oameni, ‎iar KL Jay dansa în mijloc.
‎Avea părul ca al lui Ray Parker, ‎ca al lui Michael Jackson.
‎Omul era o legendă încă de atunci.
‎Am făcut un pact prin dans
‎Alt duo din São Paulo ‎Și-a încercat norocul
‎Prin întuneric ‎Și aerul umed al nopții
‎Am găsit leacul ‎Ce conținea venin
‎O văd în ochii oamenilor ‎când pleacă de la un concert.
‎Misiunea noastră e să facem oamenii ‎să se simtă bine și înălțați sufletește.
‎Are forță, e o misiune.
‎Am venit să îndeplinim o misiune.
‎Prin muzică.
‎Eram buni la rap. Știi clipul ‎de când am fost la tipul ăla alb?
‎Eu și Edi Rock suntem din nord. ‎Brown și Blue sunt din sud.
‎E un ritm grozav.
‎Cum ajungeai în centru? Cu autobuzul?
‎- Nu exista metrou. ‎- Cu autobuzul până-n Praça da Bandeira.
‎Cu autobuzul către Praça da Bandeira, ‎apoi cu metroul spre Santana…
‎Porneam de aici.
‎Capão.
‎Luam autobuzul și ajungeam în centru ‎într-o oră și jumătate.
‎Era o călătorie adevărată, ‎aproape spirituală.
‎Lăsam în urmă un loc sărac ‎și ajungeam într-un loc plin de lumini.
‎Când mergeam în centru și eram faliți,
‎când ne era foame pe autobuz, ‎parcă ne-am fi hrănit cu acele lumini.
‎Și cu vitrinele.
‎Cu vitrinele, cu hainele.
‎Mergeam la magazine ‎să vedem posterele, copertele.
‎Sau adidașii aflați la modă.
‎La Galerie erai ca în Harlem.
‎Muzica, frizeriile, magazinele de discuri…
‎Toate gesturile ‎și ritualurile tineretului de culoare.
‎Ne identificam cu asta. Ne plăcea.
‎Centrul era asemenea New Yorkului ‎pentru noi.
‎Vedeam oameni de culoare de peste tot, ‎din nord, vest, est.
‎Am început să mergem la petreceri.
‎Plecam din sud la petreceri dansante.
‎Îmi plăcea să fiu în centru.
‎Muzica era minunată, ‎eram înconjurat de oameni de culoare.
‎Ne-am înființat propria trupă.
‎Eu și KL Jay.
‎Cântam în cartier ce auzeam la petreceri.
‎Aduceam centrul orașului în cartier.
‎Trupele aveau tradiția ‎de a aduce grupuri internaționale.
‎Kool Moe Dee a fost primul ‎pe care l-am întâlnit
‎și mi-am spus că și noi putem.
‎Cântai niște versuri, ‎iar DJ-ul freca un disc.
‎Am ascultat pentru prima oară muzică rap ‎în anul '88 sau '87.
‎Aveam 17 ani.
‎Lucram la un depozit ‎de pe Brigadeiro Luís Antônio.
‎Descărcam camioane.
‎Când acestea întârziau, eu scriam.
‎Lucram la birou
‎și coboram la São Bento ‎ca să ajung la serviciu.
‎Multe nume provin de acolo.
‎Thaíde, DJ Hum, ‎MC Jack, Backspin, Os Gêmeos…
‎São Bento era locul de întâlnire ‎al hip-hopului brazilian.
‎Uite câtă forță emana locul ăla.
‎Începând de acum,
‎aveți două ore cu cea mai bună muzică ‎din São Paulo, cu grupul de la Zimbabwe.
‎Sunete umane.
‎Eram în São Bento într-o zi. ‎A venit un tip și a întrebat:
‎„Cine-s tipii din Capão ‎care zic că știu să cânte?”
‎Am ridicat mâna.
‎N-am spus că sunt grozav.
‎„Da, există un concurs de rap. ‎Să ne înscriem, frate.
‎Hai să ne înscriem.
‎Cum să ne numim? Hai să inventăm un nume.”
‎Ne-am botezat B. B Boys și ne-am înscris.
‎Am cântat de două ori și am câștigat.
‎La naiba! Nici nu ne-am înscris bine, ‎că am și câștigat!
‎„B” punct „B” Boys, știți? B. B Boys.
‎Bad Black Boys. La ce te așteptai, frate?
‎Aveam 17 ani.
‎B. B Boys e numele nostru ‎Suntem B.B Boys
‎Hip-hopul e dansul nostru ‎Rapul e vocea
‎Am venit din underground ‎Cine ar fi zis?
‎Nu e un ghetou american ‎E periferia braziliană
‎Orice se poate întâmpla ‎N-o poți evita
‎Omorâm și murim ‎Fără motiv, da
‎Ne-am trezit la Edifício Copan.
‎Când am ajuns, un grup înregistra, ‎iar Edi Rock și KL Jay erau acolo.
‎„Salut, DJ!” Îmi amintesc exact.
‎A tresărit puțin. Eram bătăușii din sud.
‎Kleber a fost mereu discret. ‎„Mă cheamă Edi…” Și apoi: „Rock!”
‎„Mă cheamă Edi”, ‎iar Kleber făcea cu discul „rock!”.
‎„E tare! E o nebunie! ‎E în stilul newyorkez.”
‎Am devenit fanii lor.
‎Mă numesc Edi Rock ‎Și îți voi arăta
‎Rapul e o artă ‎Și de-asta voi cânta
‎Așa că deschide radioul și ascultă
‎Ceea ce-ți spun sigur o să-ți placă
‎Am decis să fuzionăm
‎B.B Boys, Brown and Blue ‎și Edi Night și KL Night,
‎Edi Rock și KL Jay.
‎Am început să ieșim împreună.
‎L-am cunoscut pe Milton Sales, ‎o parte importantă a istoriei noastre.
‎Făcea parte…
‎din preistoria noastră.
‎Dinainte să ne spunem Racionais. ‎Milton a fost responsabil de întâlnirea
‎dintre KL Jay, Edi Rock, Brown și Blue.
‎Atunci mi-am auzit prima dată vocea ‎pe o înregistrare.
‎Era un mare fan al lui Bob Marley ‎și impresaria o trupă de reggae.
‎Și era convins că vom deveni ‎versiunea braziliană a lui Bob Marley,
‎vorbind despre viețile celor ca noi.
‎Dacă nu era de acord cu ce susțineam ‎într-un vers sau altul, ne spunea.
‎Ne-a ghidat în direcția bună.
‎„Vorbește despre asta. E nevoie ‎și nimeni nu vorbește despre asta.”
‎„Ai ritm, te pricepi la ritm. ‎Folosește asta pentru a apăra oamenii.”
‎Nu aveam nici apă caldă, frate. ‎Cum să apăr oamenii?
‎Rasiști proști, lăsați-ne în pace
‎Nu mai suportă nici familiile sărace
‎Toți știm asta și se tem
‎Indiferența simțită ‎Față de cei nevoiași
‎Au venit
‎Cu autoritate ‎Și plini de prejudecăți
‎Brusc, spațiul nostru devine
‎Iadul viu ‎Cum ne putem revendica drepturile
‎Suntem doar cetățeni ‎Ei sunt sistemul
‎Dezinformarea e problema noastră
‎Dar chiar și așa, vrem să fim egali
‎Rasiști nenorociți, lăsați-ne în pace
‎Pot să spun că rapul m-a scos din Capão. ‎Mi-am găsit de lucru departe.
‎KL Jay locuia în nord, ‎așa că stăteam la el acasă.
‎Asta ne-a ajutat să nu murim acolo.
‎Știi?
‎Capão nu avea nimic de oferit pe atunci.
‎Doar noroi și riscul de a fi împușcat.
‎CIMITIRUL S. LUÍS
‎Eu și Brown am început să colaborăm.
‎El era șomer.
‎Eu lucram la o firmă din centru, ‎așa că i-am găsit și lui un post acolo.
‎Am început să ne vedem zi de zi.
‎Am primit o invitație de la Zimbabwe.
‎L-au invitat pe Edi Rock și am mers și eu.
‎Zimbabwe avea ‎o rețea de petreceri de cartier.
‎Pe atunci, le spuneam Bailes Black,
‎pentru că 90% din clienți erau de culoare.
‎Poate chiar 99% erau de culoare.
‎După o vreme, am început ‎să ne dezvoltăm și să ne extindem,
‎până când am început să căutăm ‎cântăreți live, pentru că noi nu aveam.
‎I-am angajat pe Carlos Zafé, ‎care era din Rio,
‎pe Banda Black Rio, care erau din Rio,
‎pe Tim Maia, tot din Rio…
‎Poate, dacă aveam o casă de discuri, ‎puteam înregistra ceva.
‎Am vrut să fim Motown-ul brazilian.
‎Doar muzică de culoare, oameni de culoare.
‎Am creat un album numit Consciência Black.
‎Colaboram cu mai mulți MC,
‎iar cei mai buni primeau un LP al lor.
‎KL Jay a sosit cu un disc de James Brown.
‎A pus o piesă incredibilă ‎a lui James Brown
‎și am cântat pe ea.
‎Când am cântat, i-am impresionat pe toți. ‎„Drace, frate! Ghetou pe bune!”
‎Caseta a ajuns la băieții de la Zimbabwe, ‎dar nici nu știau cine cânta.
‎„Cine cântă asta?” „Băieții ăia din…” ‎„Cine?”
‎Suntem Racionais MC's. Ice Blue, ‎Mano Brown, KL Jay și eu, Edi Rock.
‎Totul bine, Mano Brown?
‎Nu prea, frate ‎Cine aduce victimele nevinovate?
‎Dar viața continuă ‎Și ce? Cui îi pasă?
‎Societatea îți sparge ușa
‎Ce e, Ice Blue? ‎Panică!
‎VIOLENȚA AJUNGE-N SUDUL SÃO PAULO
‎Când ziua devine noapte
‎Doar cei de acolo ‎Știu ce se petrece
‎Îmi pare că ignoranța câștigă mereu
‎Și suntem singuri ‎Nimeni nu vrea să ne audă
‎Suntem plini de motive
‎Dar fără martori
‎Fă bine și crezi ‎Că adevărul e des omis
‎Cine îmi poate garanta viitorul?
‎La naiba! „Pânico na Zona Sul” ‎vorbea despre justițiari.
‎Toți știam asta, dar nimeni n-o zicea. ‎Dar „Pânico na Zona Sul” le-a zis pe nume.
‎Asta cere curaj, știi?
‎Să vorbești direct.
‎Își spun răzbunătorii
‎Ucid, umilesc și trag focuri de armă
‎Dar poliția nu pare să vrea
‎Să ancheteze adevărul
‎Pentru că e incomod
‎De ce i-ar ajuta ‎Pe cei considerați delincvenți?
‎Și povestea continuă fără probleme
‎Panica în sud continuă
‎Panică în sud
‎Să zicem că aceea a fost o răscruce.
‎Asemeni Furnicii atomice,
‎era mic și necunoscut, dar puternic.
‎Multă lume
‎a început să fie atentă.
‎Așa că ne-am unit forțele.
‎Nutream aceeași dorință,
‎anume de face muzică puternică ‎pentru oameni.
‎Pe atunci. Ca să asculte ghetoul, ‎cei de culoare,
‎cei persecutați sau oprimați.
‎Mă simțeam deseori vinovat ‎că nu proveneam dintr-o favelă.
‎Apoi am aflat că nici Jorge Ben ‎nu era de acolo. Mi-a picat bine!
‎Asta facem noi!
‎Sudul e al nostru!
‎Mergeam la dna Maria să repetăm la Kleber.
‎Doamna Maria a trebuit să ne suporte.
‎Făceam mult zgomot toată ziua.
‎Zimbabwe ne-a propus ‎să înregistrăm un album.
‎A durat mult până să iasă.
‎Când s-a întâmplat, ‎grupul era deja mult slăbit.
‎Dădeam concerte, ‎dar nu era suficient pentru mine,
‎pentru că aveam un copil, ‎aveam doi frați, plăteam chirie.
‎Mi-am dat demisia ‎și albumul tot nu era lansat.
‎Fir-ar să fie!
‎Pur și simplu nu ieșea și basta.
‎Nu se întâmpla nimic. ‎Nu aveam slujbă, nu aveam nimic.
‎Într-o zi, apare Serafim ‎cu discul ‎Holocausto urbano‎.
‎Zice: „Uite-l.”
‎La naiba! Ne-am îmbrățișat cu toții. ‎Nu ne venea să credem.
‎La naiba! A ieșit ‎Holocausto Urbano‎!
‎Piesele erau și mai agresive.
‎Nu asta a fost intenția noastră, ‎dar vremurile o cereau.
‎Era un țipăt de ajutor.
‎Vă voi spune de ce e lumea așa
‎Ar putea fi mai bine, dar e rău
‎Vremuri grele, viață grea
‎Căutăm motive
‎Dar nimeni nu știe ‎E greu
‎Vremuri grele
‎KL Jay!
‎Vremuri grele…
‎Au început să se întâmple lucruri.
‎Brown s-a însurat cu Eliane, ‎verișoara mea.
‎A fost o petrecere de lansare a albumului, ‎apoi am luat autobuzul înapoi.
‎Treceam prin Largo 13 de Maio,
‎iar lumea era foarte fericită. ‎Atât de fericită!
‎Am plecat fără să plătim autobuzul. ‎Am luat-o pe jos.
‎Șoferul a strigat după noi.
‎Ne-am îndepărtat tăcuți.
‎Ne-a oprit poliția apoi.
‎Șoferul i-a sunat și au venit imediat.
‎Ne-au pus cu fața la zid.
‎Am încasat o bătaie serioasă.
‎O bătaie serioasă.
‎Mai ales Blue și Brown.
‎Agentul l-a pus pe Brown ‎cu fața la perete, iar el s-a ghemuit.
‎Atunci l-a pocnit cu pumnul ‎de jos în sus între picioare.
‎Aveam mâinile legate la spate. ‎Agentul m-a lovit în față. Aveam cătușe.
‎Agentul a spus:
‎„Voi veți ajunge în arest, ‎doamnele pot merge acasă.”
‎Le-am spus că nu plec.
‎Eram convinsă că i-ar fi ucis ‎dacă aș fi plecat.
‎A fost îngrozitor. ‎Toată lumea a fost foarte indignată.
‎Lansezi un album, ‎iar în drum spre casă ești bătut.
‎Versurile noastre vorbeau despre proteste ‎și despre problemele urbane.
‎Era o frondă și o recunoaștere
‎a opresiunii și represiunii resimțite ‎chiar și după dictatură.
‎Anii '80 au fost oribili ‎pentru brazilienii de culoare.
‎DIN 1970 PÂNĂ ÎN 1980, ‎POPULAȚIA ALBĂ A SCĂZUT DE LA 61% LA 55%
‎ÎN ZECE ANI, PERSOANELE DE CULOARE ‎AU AJUNS DE LA 28% LA 38% DIN POPULAȚIE
‎URMÂND ACEASTĂ TENDINȚĂ, PÂNĂ ÎN 2000, ‎CEI DE CULOARE AR REPREZENTA 60%
‎ȘI AR DOMINA POLITICA BRAZILIANĂ, ‎OCUPÂND TOATE POZIȚIILE-CHEIE.
‎TREBUIE SĂ INIȚIEM CONTROLUL NATALITĂȚII
‎O nebunie, nu?
‎Tipul a dat o declarație,
‎spunând că negresele nu trebuie să aibă ‎copii, ca să nu devină majoritari
‎și, prin urmare, să preia puterea.
‎CONTROLUL NATALITĂȚII ‎ÎN RÂNDUL POPULAȚIEI DE CULOARE
‎Asta a însemnat exterminare.
‎S-a născut o nouă democrație, ‎cu toate că nu exista.
‎S-a născut în tranziția ‎dintre mâna de fier a armatei
‎și o criză economică.
‎Rasismul din Brazilia e din cel ‎care le taie elanul celor de culoare.
‎Nu mai rămânea nici ura.
‎Iar ura poate fi un sentiment util ‎în război, nu?
‎Una e să simți ură, ‎dar e altceva să nu simți nimic.
‎Când ambițiile noastre cu rapul ‎au prins aripi,
‎am devenit una cu Public Enemy,
‎deși ei nu știau de existența noastră.
‎Mă înțelegi?
‎Oriunde ar fi ei, îmi doresc să fiu și eu. ‎Chiar și doar cu gândul.
‎Au început să apară nume ca Malcolm X.
‎Voiam să aflăm mai multe, ‎așa că am apelat la Mișcarea Black Power.
‎Și au început să ni se alăture ‎și alți rapperi.
‎A trebuit să aducem laolaltă două lucruri
‎înrudite și totuși separate.
‎Mișcarea Black Power,
‎cu persoane de culoare școlite, ‎care înțelegeau situația,
‎dar nu aveau acces la tinerii de culoare ‎care nu înțelegeau nimic.
‎Racionais avea acces la acești tineri.
‎Atunci s-au pus lucrurile în mișcare.
‎Urma să se organizeze un marș ‎care să-i unească pe cei de culoare.
‎S-a iscat zvonul că niște ‎skinhead ‎aveau de gând să-i bată.
‎Eram la Geledés și toți erau îngroziți.
‎„Nu e bine, ar trebui să anulăm…”
‎„Poftim?”
‎„Stai. Ne ducem în cartier ‎și venim imediat înapoi.”
‎Ne-am întors înarmați și am spus: ‎„Continuați marșul, suntem aici.
‎Să vedem de chelioșii au curaj. ‎Le dăm foc.”
‎Și-au unit puterile două familii: ‎mișcarea politică Black Power
‎și acei puști noi care cântau.
‎Înguști la minte
‎Nu mă ascultați ‎Sau nu pricepeți ce spun
‎Încerc să vă avertizez ‎Dar mă faceți negru limitat
‎Primitiv și furios ‎Așa o fi
‎Ne jucăm cu un pachet de cărți trucat
‎Ai două căi de ieșire ‎Fii conștient sau îneacă-te în apatie
‎Alege-ți calea ‎Un parazit mai puțin
‎Fii un negru adevărat ‎Pur și informat
‎Sau doar un alt frate îngust la minte
‎ALEGE-ȚI CALEA
‎Îngust la minte
‎Frate îngust la minte ‎Un parazit mai puțin
‎Alege-ți calea
‎Nici nu știam ‎dacă Racionais vor deveni cunoscuți,
‎în ce direcție mergea lupta ‎sau cu cine luptam.
‎Luptam cu toată lumea.
‎Luptam și cu propria ignoranță.
‎Necunoașterea cauzei, lipsa de experiență. ‎Luptam cu toate acestea.
‎Având în vedere asta,
‎e fenomenal că am făcut ce am făcut.
‎Spiritele au fost de partea noastră. ‎N-am făcut nimic fiindcă eram deștepți.
‎Pe bune.
‎Aceste fotografii…
‎Uite. Asta e aceeași melodie funk ‎de atunci.
‎Asta e de la Zimbabwe.
‎Da, de la Zimbabwe.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Așa e.
‎Pe atunci ne plăcea să tragem un‎ joint ‎în mașină ascultându-l pe Jorge Ben.
‎Voiam să fiu ca el, să cânt la fel.
‎Îmi puteam imagina cartierul ‎în timp ce-i ascultam muzica.
‎Nu e așa de ușor să pui o idee politică
‎pe un ritm de dans.
‎E-un lucru pe care încă nu știam ‎să-l facem.
‎Vocabularul lui era uimitor.
‎Și avea un ritm numai al său.
‎Am sesizat o melodie de fundal, ‎în mijlocul armoniilor, care zicea:
‎„Carol, Carolina”‎.
‎Era extraordinar! Era pe ritm african!
‎Acelea erau piesele care-mi plăceau
‎pe când lucram la ‎Raio X do Brasil.
‎1993 ‎Ne-am întors, ai naibii să fim
‎Racionais
‎Folosind și abuzând ‎De libertatea noastră de exprimare
‎Unul dintre puținele drepturi
‎Ale tinerilor negri ‎Din țara asta
‎Intri în lumea informațiilor
‎Autocunoaștere, denunț și distracție
‎Asta e radiografia Braziliei
‎Bun-venit
‎KL Jay!
‎Fă-l praf!
‎KL Jay, câinele turbat din nord.
‎Salut!
‎Vreți să vedeți ceva?
‎Ce faci, sudule?
‎Totul bine?
‎Eu țin cu nordul.
‎Eu țin cu estul.
‎Eu țin cu vestul.
‎Eu țin cu pacea
‎pentru toate comunitățile sărace din sud!
‎Un weekend în parc
‎A venit weekendul ‎Și toți vrem să ne distrăm
‎Vara, totul e bucurie
‎Ianuarie în São Paulo, în sud
‎Toți se relaxează ‎Sub cerul albastru și cald
‎Vreau să mă bucur de soare
‎Ne întâlnim cu prietenii ‎Și aruncăm la coș
‎Fără probleme
‎Sunt la o oră de ghetou
‎În curând, vreau să-i văd pe toți împăcați
‎Una, două, trei mașini pe trotuar
‎Toți băieții bogați ‎sunt fericiți și veseli
‎În garajele deschise, își spală mașinile
‎Irosesc apă și dau petreceri
‎Uită-te la oamenii ăia
‎Gelaterii, cinematografe ‎Și piscine încălzite
‎Uită-te la toți băieții și fetele bogate
‎Îneacă târfa în piscină
‎Sunt carturi, le văd
‎Ca acelea de la televizor
‎Uitați-vă la acel club de fițe
‎Uitați-vă la tipul de culoare ‎Care privește de afară
‎Nici nu mai știe ‎Câți bani are de dus
‎Tatălui său beat de la bar
‎Nu-și amintește nici ziua de ieri ‎Azi sau viitorul
‎Visează cu ochii deschiși
‎În ghetou, veselia e aceeași
‎E aproape amiază ‎Toți sunt euforici
‎Aici locuiesc frații și prietenii mei
‎Și majoritatea de aici arată ca mine
‎Aici sunt cel mai tare ‎De aici conduc lumea
‎Se dansează samba de la zece dimineața
‎Atenție la ritm ‎Și atenție la armonie
‎Ce zici, Mano Brown?
‎Cere ordine și disciplină
‎Campioană la cel mai mic venit
‎Comunitatea din sud e una demnă
‎E un cadavru pe scări ‎O bătrânică îl găsește
‎Poliția! Moarte! Poliția! Ajutor!
‎Cei de culoare și cei sărmani ‎rezonau cu acele versuri.
‎Aia a fost marea revoluție,
‎când am devenit populari.
‎Primul obstacol ‎a fost să ajungem în ghetou.
‎Până atunci, nu s-a putut.
‎Cine era interesat de acele idei? ‎„Voz Ativa”, „Negro Limitado”?
‎Niște elevi, niște profesori.
‎Niște specialiști. Niciodată foarte mulți.
‎Când a apărut „Homem na Estrada”, ‎am ajuns la ei.
‎Cine conduce totul?
‎Bogații.
‎Cine condamnă? Bogații.
‎Cine sunt legiuitorii? Bogații.
‎N-am văzut niciun hoț bogat murind.
‎Mulți dintre prietenii mei ‎n-au ajuns la 23 de ani.
‎Sunt fie în închisoare, fie morți.
‎Cu toții putem trăi în pace ‎și să avem ce ni se cuvine.
‎Dar unii care se simt îndreptățiți ‎să-ți nege toate astea
‎fiindcă te consideră inferior.
‎Toți de aici puteți fi orice vă doriți.
‎Consilieri, deputați, profesori, avocați,
‎fotbaliști, cântăreți de samba ‎sau cântăreți de rap.
‎Un bărbat de pe stradă își începe viața
‎Scopul, libertatea
‎S-au pierdut, i-au fost răpite
‎Vrea să-și demonstreze că s-a schimbat
‎Că și-a revenit ‎Și vrea să trăiască în pace
‎Să nu privească în urmă
‎Să înceteze cu infracțiunile
‎Copilăria lui n-a fost prea roz
‎La școala de corecție, doar amintiri urâte
‎Da, să faci bani, să te îmbogățești
‎Mulți au murit aspirând la așa ceva
‎Dar spune-mi cine poate fi fericit ‎Și nu disperat
‎Să-și vadă copilul născut în sărăcie
‎Într-un loc unde distracția era la bar
‎Și Candomblé, din fericire
‎Asta pregătește terenul ‎Pentru povestea pe care o voi spune
‎Un bărbat de pe stradă
‎Atunci am atins inima poporului brazilian.
‎Suflet lui.
‎Cum le vorbești brazilienilor despre albi ‎și negri sau despre săraci și bogați?
‎Ei nu sunt din Bronx.
‎Nu au avut de-a face ‎cu băi separate pentru albi sau negri.
‎E o altă perspectivă ‎și un alt tip de sensibilitate.
‎Piesa a explodat peste noapte.
‎Din zece mașini care treceau, ‎din opt se auzea „Homem na Estrada”.
‎Dumnezeule!
‎Piesa a început să se audă și la posturi ‎radio cu muzică pentru albi
‎sau muzică de petrecere pentru negri. ‎A început să se audă în toată Brazilia.
‎Toată lumea se bucura de această piesă.
‎Albumele se vindeau.
‎Brown m-a chemat la el.
‎„Serafa, uite care e problema. ‎Sunt foarte supărat.
‎Ce tâmpenie, Serafa! Ce naiba?
‎Piesa mea se difuzează peste tot.
‎Pe posturile bogătanilor, ‎chiar și pe posturile religioase.
‎Nu am scris-o ca să fie cântată peste tot.
‎De ce e difuzată? Sună-i și spune-le ‎s-o scoată din playlist.”
‎„Nu eu am făcut să fie difuzată. ‎Cum aș putea să-i opresc?”
‎Îți iau libertatea ‎Familia, moralul
‎Chiar și după ce ieși din închisoare
‎Vei purta mereu ‎Stigmatul de fost deținut
‎Nu am încredere în poliție…
‎Ticăloșii!
‎Când Racionais au devenit faimoși ‎cu „Homem na Estrada”,
‎versul „Nu am încredere în poliție, ‎ticăloșii” a rămas în capul oamenilor.
‎Poliția a zis: „Ce? Cine sunt ăștia?”
‎Și a pornit pe urmele noastre.
‎Am înregistrat acel vers
‎și l-am cântat în concerte.
‎Publicul îl cânta.
‎50.000 de oameni îl cântau, ‎100.000 de oameni îl cântau.
‎La un concert din Anhangabaú, ‎ordinea era asigurată de poliție.
‎Toți au cântat: ‎„Nu am încredere în poliție. Ticăloșii.”
‎Ce credeți că a urmat?
‎Au oprit concertul.
‎Toți agenții de poliție visau ‎să aibă de-a face cu Racionais.
‎Toate secțiile de poliție din cartier ‎erau alertate când aveam concert.
‎Spuneau: „Cu excepția lor, ‎poate să cânte oricine.
‎N-au ce căuta în jurisdicția mea.”
‎Era o chestiune de onoare ‎pentru polițiști.
‎„Oricine, dar nu ei.”
‎Riscam să fim împușcați la ieșire.
‎Eram în bucătărie și a sunat telefonul.
‎„Spune-i fiului tău
‎că o să-l ucidem.
‎Așa nu va mai vorbi urât despre poliție.
‎Se cred prea grozavi.”
‎Le-am zis: „Înainte să-l ucideți pe el, ‎ucideți-mă pe mine.”
‎Ghidul meu spiritual se numește ‎Ogum-de-Lei.
‎El are grijă de noi.
‎Ana era mereu cu ei.
‎Și ea e prietena mea…
‎Unde e…
‎Își urma fiul peste tot.
‎Călătorea peste tot cu ei.
‎Pleacă de aici!
‎Era foarte apropiată de el.
‎Erau doar ei doi.
‎Urmărea totul, știa toate versurile.
‎Auzi, Blue!
‎Deja văd că mergem la secția de poliție,
‎pentru că e nevoie de asta, ‎n-o putem evita.
‎Ăsta e sistemul.
‎Vrem să-i ținem pe oamenii noștri
‎departe de alcool, departe de cocaină,
‎departe de droguri, ‎departe de infracțiuni.
‎Dar sunt unii care vor să ne vadă ‎în bucluc și morți.
‎Pe bune.
‎Bogații devin tot mai puternici, ‎iar ai noștri sunt distruși.
‎Pe bune.
‎Dacă te opui, devii periculos.
‎SECȚIA 3
‎Imediat ce alegi o tabără, ‎începe confruntarea.
‎Spuneam tot ceea ce ei nu voiau să audă.
‎Ne purtam exact cum nu doreau ei.
‎Vă rog să plecați.
‎Și au început să ne persecute.
‎Când am ajuns la secție, ‎șeful era îngrozit.
‎„Cine e responsabil pentru asta?
‎Cine e agentul responsabil?
‎Mi-ai făcut probleme.
‎Trei avocați, un senator,
‎doi deputați și primarul m-au sunat.”
‎Atunci, Racionais și-a arătat puterea.
‎Sunteți gata de război?
‎Unul pentru toți
‎și toți pentru unul!
‎KL Jay!
‎Faceți gălăgie!
‎Racionais!
‎Oameni buni!
‎Slăviți-l Domnului!
‎Cei mai tari!
‎De pe străzile din São Paulo către lume…
‎RACIONAIS! FURIOȘI, RADICALI
‎SUNT NEGRI, FURIOȘI, RĂI ‎ȘI NU IAU PRIZONIERI.
‎Am început să cântăm în afara São Paulo.
‎Am început să călătorim.
‎Mergeam cu autobuzul ‎acolo unde era nevoie de muzica noastră.
‎Rapul trebuia să ajungă acolo.
‎Apoi ni s-a spus să ne facem o firmă.
‎Aveam actele, un birou și tot restul.
‎Apoi contabilul ne-a spus ‎că putem începe să circulăm înarmați.
‎Am întrebat: „Serios?”
‎Suntem înarmați și periculoși. ‎Vino la noi. Gândeam…
‎ca o bandă.
‎De asta avem acea reputație. „Racionais!”
‎Fiindcă, atunci când ajungeam ‎la sala de concert, erau ostili.
‎Nu cântam în zonele bune. ‎Cântam în locuri ca Fundão,
‎unde lucrurile mergeau prost.
‎Nu ne permiteam să fim pămpălăi.
‎Trebuia să fim duri și mereu pregătiți.
‎Nu lua camerele de pe tipii ăia, da?
‎La naiba…
‎Când am ajuns la petrecerea din Pelotas,
‎erau o grămadă de polițiști. ‎Polițiști albi și foarte puternici.
‎Loveau niște copii.
‎KL Jay a mers să vorbească cu ei.
‎Au lovit un băiat cu mânerul pistolului.
‎Sângera.
‎Unul dintre veri a observat ‎un polițist mai neatent,
‎așa că i-a luat arma ‎și a urcat în autocar.
‎Dintr-odată, autocarul a fost înconjurat,
‎iar noi am rămas blocați înăuntru.
‎Apoi a apărut Priscilla.
‎„Scuzați-mă, sunt impresara lor. ‎Vreau să le vorbesc. Nicio grijă.”
‎S-a deschis ușa autocarului ‎și a urcat Priscilla.
‎Câteva minute mai târziu, eram la ferestre ‎cu armele îndreptate spre agenți.
‎„La naiba cu voi, nemernicilor!”
‎Pe cuvânt! ‎Băieții s-au strâns, hai să ne distrăm
‎Vreau să-i văd pe toți relaxați, ‎Fără probleme
‎Edi Rock, KL Jay, ‎Ice Blue și Mano Brown
‎Nu ne înșelaserăm.
‎Polițistul lăsase să-i fie luat pistolul ‎ca să ne facă rău.
‎„Ia-ți arma și pleacă, bine?”
‎Apoi ne-au lăsat să plecăm.
‎Dar, pe drum, după ce făcuserăm
‎vreo zece kilometri, totul a luat-o razna
‎și au început să tragă în autocar.
‎S-au tras multe focuri de armă.
‎Firma aia nu ne-a mai închiriat ‎niciun autocar.
‎- Du-te dracului! ‎- Nu, du-te tu dracului!
‎- Du-te naibii! ‎- Vorbesc serios!
‎- Nu mă atinge! Sunt polițist! ‎- Și?
‎Pleacă!
‎După atâta persecuție, ‎am zburat prima oară ca trupă.
‎Am ajuns, am reușit. Nu-i așa?
‎Nu-i așa? Hai, omule.
‎Nu mai zburasem. ‎Prima oară a fost cu Racionais.
‎- El e André, copilotul. ‎- André e aici.
‎Câți mai au de venit?
‎Uite care-i treaba. Voi sunteți slăbuți, ‎așa că schimbați locurile. Noi nu încăpem.
‎Ne pregătim de decolare. ‎Toată lumea e înăuntru, gata de decolare.
‎Hai…
‎Să vă spun ceva.
‎Ajutor!
‎Am început să călătorim cu adevărat ‎abia după '94.
‎Înainte, prea puțin.
‎Ne-am dus în Brazilia.
‎Acele fotografii erau din Brazilia.
‎- Am mers cu autocarul? ‎- Nu-mi amintesc. Nu cu avionul.
‎Cum am mers? ‎Îmi amintesc că a fost oribil.
‎Mai știi când Cabelo ne-a uitat banii la…
‎„Impresara noastră e idioată! Ești un…”
‎Cabelo s-a întors cu banii.
‎„Vrei bani?”
‎Când mi-am luat prima oară
‎salariul și banii din vânzări,
‎nu știam pe ce lume sunt.
‎„Ce să fac cu banii ăștia?”
‎Milton i-a pus pe masă, ‎iar eu l-am întrebat ce sunt ăia.
‎„Unde mă duc cu banii ăștia? ‎Nu-i duc nicăieri.”
‎„- Dar sunt banii tăi. ‎- Toți sunt ai mei?”
‎Mi-am luat o motocicletă nouă, ‎iar când m-am afișat cu ea,
‎m-au întrebat dacă mă laud.
‎Le-am spus: „Frate.
‎Doar pentru că suntem negri, ‎nu avem dreptul la lucruri frumoase?
‎Ce naiba?
‎Atunci, renunț, mă fac bătăuș ‎și-mi iau ce vor mușchii mei.
‎Cum adică?
‎Pot să merg cu motocicleta mea? ‎Am luat-o cu banii mei, nu cu ai altora.
‎Bine?”
‎„Bine.”
‎Când se așteptau puțin, ‎mi-am luat o camionetă verde Silverado.
‎„Îmi trebuia o mașină ‎ca să car motoarele.”
‎Capão Redondo, în sud, ‎Ice-T și Racionais. Bine?
‎E greu aici. E pe bune, știți ce spun?
‎Cred că unii din South Central ‎ar trebui să vină să vadă cum e.
‎Asta e lansarea lui Ice-T ‎și a trupei Racionais MC's.
‎- E sunetul favelei. ‎- MTV Brazilia.
‎Pace!
‎RACIONAIS ȘI PUBLIC ENEMY ‎SÃO PAULO - BRAZILIA
‎Începuserăm să trăim din muzică.
‎Eram cu adevărat recompensați.
‎Nu puteam sta acasă.
‎Eram singur, nu stăteam în acasă. ‎Și aveam bani, deci…
‎Uneori trecea și o săptămână ‎fără să dau pe acasă. Mama o lua razna.
‎„Edivaldo, băiete!”
‎Mergeam mereu în cluburi cu Edi Rock.
‎Mergeam doar noi doi la Clubhouse.
‎De multe ori.
‎A fost o perioadă de tranziție
‎între statutul de copil sărac ‎și cel de vedetă cu bani.
‎Treci prin momente proaste
‎dacă nu ești…
‎responsabil, să zicem. ‎Eu eram foarte iresponsabil și imatur.
‎Mergeam cu mașina la un concert, iar eu…
‎Pe autostradă, pe Marginal,
‎am călcat accelerația, ‎deoarece eram în întârziere.
‎O dubă a intrat pe mijlocul drumului. ‎Eu urmăream mașina din față,
‎dar n-am văzut când a virat.
‎Am lovit mașina și a intrat într-un stâlp. ‎Cum pe atunci nu foloseam centuri,
‎șoferul s-a lovit la cap de…
‎A suferit un traumatism cranian ‎și a murit.
‎UN MORT ÎN URMA COLIZIUNII ‎CU MAȘINA RAPPERILOR
‎Mașina mea s-a răsturnat ‎și am ajuns la spital.
‎A fost oribil.
‎Am fost fericit și apoi, brusc, gata!
‎Lumea se destrăma? „Ce naiba?”
‎I-am implicat pe băieți în asta, ‎deși n-aveau nicio vină. Era foarte grav.
‎Putea să se termine totul acolo.
‎De fiecare dată când lansam un album, ‎se întâmpla ceva.
‎A fost accidentul lui Edi Rock, ‎Blue și-a pierdut fiul.
‎Da…
‎Trebuia să fim puternici.
‎Toate s-au întâmplat în anul ‎în care a apărut albumul.
‎După primul nostru succes a venit moartea.
‎Banii au început să se termine.
‎Aveam facturi de plătit, ‎dar cum să le plătești?
‎A fost o perioadă oribilă.
‎A fost ca o pedeapsă. ‎Locuiam în fața unui cimitir.
‎Nu aveam ferestre, ‎deci casa era plină de mucegai.
‎M-am gândit: „Frate, nu poți locui aici.
‎Uite în ce situație te afli.”
‎Eu locuiam în Cohab.
‎Pe când am crezut că îmi va fi bine,
‎am aflat că putea fi mai rău.
‎Viața în Cohab era dură, ‎în ciuda cartierului.
‎Era mai puțin romantică. ‎Se întâmplau lucruri stranii acolo.
‎Mi s-a născut fiica.
‎Mi s-a născut apoi a doua fiică.
‎A trebuit să fiu mai responsabil.
‎Mereu am vrut să fiu un far călăuzitor.
‎Brown a zis să facem următorul album. ‎„Dar de unde să încep? De parcă…
‎Situația politică dădea în clocot ‎în Brazilia.
‎Hip-hopul cucerea lumea.
‎Începea să se simtă un aer mai respirabil.
‎Pe atunci, eram deja convinși,
‎de către forțe externe, ‎că aveam o misiune.
‎Am descoperit un nou mod de viață ‎și asta s-a simțit în muzică.
‎Aceasta a fost faza gotică.
‎Limbajul era mai sumbru, mai dur.
‎Acest disc a fost un salt uriaș, ‎o coborâre în infern.
‎60% dintre tinerii defavorizați ‎fără cazier au fost bătuți de poliție.
‎Din patru oameni uciși de poliție, ‎trei sunt de culoare.
‎Doar 2% dintre studenții brazilieni ‎sunt de culoare.
‎La fiecare patru ore, un tânăr de culoare ‎e ucis cu violență în São Paulo.
‎Sunt Primo Preto, un alt supraviețuitor.
‎Vorbim în numele oamenilor.
‎Suntem vocea celor fără de voce.
‎Oamenii se identifică cu ceea ce cântăm, ‎cu ce spunem și cu ce ne îmbrăcăm.
‎Iar ritmul nostru e puternic, ‎e irezistibil. Nu te poți abține.
‎Violent de pașnic și sincer
‎Am venit să-ți deturnez gândirea
‎Să-ți încing sângele ‎Și sistemul nervos
‎Nu e de ajuns ‎Brown e ca un câine turbat
‎Numărul unu, un terorist din ghetou
‎Am ceva pentru tine
‎Un rap otrăvitor sau o rafală de gloanțe
‎Iar profeția s-a împlinit ‎așa cum am prezis
‎Unu-nouă-nouă-șapte! ‎Era noastră
‎Furia Neagră renaște din nou
‎Racionais, capitolul 4, strofa 3
‎Albumul a fost un fenomen, ‎toate piesele au fost hituri.
‎Ideea era să devină popular printre puști.
‎Printre cei ca noi.
‎Eu am venit odată cu „Sobrevivendo ‎no Inferno”. Numărul meu era pe copertă.
‎Telefonul suna întruna. ‎Aveau două, trei spectacole pe seară.
‎Eu îi sprijineam.
‎Eram disponibilă non-stop, ‎eram în stare de alertă.
‎Dacă se întâmpla ceva, trebuia să fiu gata ‎să iau legătura cu un avocat.
‎Îi monitorizam la telefon. ‎„Și? Ați ajuns?”
‎Sunam la Meire în loc de spital, ‎secția de poliție, urgențe, bancă.
‎Deci Meire a preluat partea grea.
‎Adesea zic că Meire e cutia neagră ‎a avionului zburător al Racionais.
‎Până atunci, eu rezervam concertele.
‎A preluat ea totul ‎de la telefonul ei de acasă.
‎Și eu m-am putut concentra ‎la partea creativă.
‎Fiecare are procesul său, nu?
‎Energia iese din măruntaiele tale ‎și din arterele tale
‎și intră în aparat.
‎Ca o fantomă sau un spirit.
‎Intră în aparat, o mixezi, ‎scoți sunete și o eliberezi.
‎Pot vorbi despre „Mágico de Oz”, ‎de exemplu.
‎Eram acasă cu Edi Rock.
‎Îi arătam versurile. I-au plăcut ‎și a spus: „Să alegem o mostră.”
‎Și i-am pus un disc al Isley Brothers.
‎Era o piesă lentă, ‎așa că am zis: „Uite cum sună la 45.”
‎Am apăsat butonul și…
‎A spus: „Asta vreau! E minunat!”
‎E vorba de reflecție
‎Totul ține de rațiune
‎Poliția a dat mereu un exemplu prost
‎Îmi spală străzile cu sânge ‎Și seamănă ură
‎În colțurile orașului
‎Între extremele simplității
‎Mi-a fost furată libertatea
‎Mi s-a încălcat demnitatea ‎Nu!
‎Frații trebuie să vadă ‎Nu vă mai ucideți și nu vă înjurați
‎Luați rahatul de aici
‎Doamne, ferește ‎Nu vreau să-mi moară un fiu
‎Sau vreo rudă de-a mea ‎Să înghită un glonț
‎Trebuie să mor ‎Ca Dumnezeu să-mi audă vocea?
‎Sau trebuie să transform locul ăsta ‎În ținutul magic al lui Oz?
‎Salut!
‎Nimeni nu s-a născut să trăiască închis
‎sau între patru pereți.
‎Sau să meargă cu capul în pământ ‎și cu mâinile la spate.
‎Deci, dacă sunteți toți în același sistem,
‎dacă toți suferiți ‎și aveți același trecut,
‎unul marcat de durere și sărăcie… Știți?
‎Unii au tați care beau, ‎alții, ca mine, nu au tați.
‎Unii au trebuit să tragă sfori ‎ca să-și ajute mamele.
‎Niciunul nu e mai bun ca altul.
‎Cu toții facem greșeli, ‎cu toții avem defecte.
‎Nu putem arăta cu degetul și cere pedepse,
‎fiindcă toții sunteți pedepsiți ‎și nu vă place.
‎- Nu-i așa? ‎- Da!
‎Fiecare să-și urmeze visul. ‎Asta-i formula magică a păcii.
‎Locul ăsta e un teren minat
‎De câte ori m-am gândit să mă arunc
‎Dar ghetoul meu e tot ce am
‎Viața mea e aici, nu pot pleca
‎Ar fi prea ușor să fug, dar nu vreau
‎Nu-mi voi trăda semenii
‎Îmi place încotro mă îndrept ‎Dar și de unde vin
‎Învățăturile din favelă ‎Mi-au prins foarte bine
‎Piesa era actuală, ‎iar oamenilor le plăcea.
‎A fost un moment binecuvântat. ‎Asta era realitatea mea.
‎Am locuit acolo. Înțeleg de ce oamenii
‎țineau la piesa aceea.
‎E o piesă binecuvântată.
‎Salut!
‎Știți când s-a întâmplat asta?
‎Poate că mulți dintre voi erați copii ‎și nu vă mai amintiți.
‎Dar ceilalți vă veți aminti.
‎E o parte a istoriei braziliene ‎care a fost scrisă recent.
‎Cum s-a întâmplat ‎în Vigário și Candelária.
‎Și se întâmplă tot timpul în São Paulo.
‎Încă o parte din istoria noastră ‎scrisă cu sânge.
‎341 de polițiști din São Paulo
‎au primit ordin să invadeze pavilionul 9 ‎al închisorii Carandiru.
‎Soldații trebuiau să înăbușe ‎o revoltă a deținuților.
‎SUNTEM ÎN DOLIU
‎În timpul operațiunii, ‎au fost uciși 111 deținuți.
‎São Paulo, 1 octombrie 1992,
‎ora 08:00.
‎Iată-mă, încă o zi
‎Sub privirea însetată de sânge ‎a paznicului
‎Nu știți cum e să mergi
‎Cu un HK ațintit asupra ta
‎O mitralieră germană sau poate din Israel
‎Distruge hoții ca hârtia
‎Adevărul e că nu voiam ‎să scriu acea piesă.
‎M-au rugat însă cei din pavilionul 9.
‎„N-a vorbit nimeni despre asta, ‎tu trebuie s-o faci.”
‎Unii dintre amicii mei din închisoare ‎și alții urmăreau
‎discuția asta pe terenul de fotbal.
‎Am fost prezentat unui tip ‎mai în vârstă decât mine.
‎Jocenir.
‎Scrisese un articol politic despre măcel.
‎Când ne-au prezentat pe terenul ‎pavilionului 8, în timpul meciului,
‎era foarte cald, ‎iar noi fumam ‎jointuri ‎groase.
‎L-am citit și am zis: „E grozav!”
‎Am plecat cu versurile lui, ‎iar el n-a zis nimic.
‎L-am căutat după un an, ‎dar era într-o altă închisoare.
‎Mi-a luat un an să-l găsesc din nou.
‎Și cântecul a prins aripi.
‎Înțelegeți?
‎A prins aripi pentru că videoclipul ‎a fost filmat în închisoare
‎și a câștigând premiul publicului ‎la Gala MTV Brazilia.
‎A explodat.
‎Cei de la Racionais MC's!
‎PREMIILE MTV BRAZILIA
‎CEL MAI BUN VIDEOCLIP RAP
‎A fost o bornă pentru întreaga mișcare, ‎nu doar pentru noi.
‎Eram ca la Cupa Mondială, ‎toți se bucurau pentru noi.
‎Am urcat pe scenă ‎și am ținut un discurs de nouă minute.
‎Le-am mulțumit tuturor, ‎am vorbit despre favele și penitenciare.
‎Mulți n-au crezut în muzica noastră.
‎Au spus că rapul nu e muzică. ‎Dar uite unde suntem.
‎Racionais au o misiune și nu ne oprim.
‎Muzica noastră vine din ghetou.
‎E muzica oamenilor de culoare. ‎De la negri la negri.
‎Cei patru băieți din favelă ‎încă trăiesc în favelă,
‎dar acum avem o voce. ‎Suntem aici și aici rămânem.
‎Artiștii care au făcut furori sunt aici.
‎PREMIUL INTERNAȚIONAL AL PUBLICULUI
‎Brazilia, Racionais MC's, ‎„Diário de um Detento”.
‎Albumul a ajuns peste hotare. ‎La fel și noi.
‎Am fost de câteva ori în California, ‎New York, Germania și Japonia.
‎Mi-a spus ‎să merg la micul dejun și a plecat.
‎L-am rugat să aștepte, ‎apoi ușa s-a închis. Aștept cheia acum.
‎Mulțumesc.
‎Brazilia se vedea diferit de exterior.
‎E cu totul diferită de restul lumii.
‎- Mai bine nu încerci s-o înțelegi. ‎- Ce faci?
‎Cum merg lucrurile?
‎Grozav. Sunt aici cu băieții. Uite-i!
‎- Salut! ‎- Frate!
‎Ia uite-i pe rapperi!
‎Salut!
‎Jaful e-n desfășurare. Uite planul.
‎Așa îmi place.
‎- Uite ce fac! ‎- ‎Veți stăpâni lumea?
‎- O vom domina! ‎- Bravo!
‎Sunt mulți compozitori și gânditori buni
‎care deschid dialogul ‎și lărgesc perspectivele,
‎reînnoiesc lupta.
‎Strămoșii mamei sunt de aici.
‎Din Africa Răsăriteană, ‎populația ‎cushitic‎.
‎Sunt o populație foarte veche ‎care a ocupat întreaga regiune.
‎- Așa ceva e rar, nu? ‎- Da.
‎Majoritatea vin din partea asta.
‎Da. Brazilienii provin ‎în principal din mijloc.
‎Și de aici. Din Benin.
‎Și strămoșii mamei provin din Benin.
‎S-au deplasat aici, ‎iar din port au ajuns în Brazilia.
‎Sobrevivendo no Inferno ‎a fost eliberarea mea din sclavie.
‎Bună seara!
‎Sunt William. Sunt de la Zimbabwe Records.
‎Suntem aici pentru a înmâna discul de aur
‎și cel de platină celor de la Racionais!
‎Pentru efortul depus fără publicitate. ‎E meritul vostru.
‎El e Mano Brown.
‎A lăsat să rămânem fără benzină. ‎Vă vine să credeți?
‎Mano Brown…
‎de la Racionais MC's!
‎Racionais nu eram doar noi patru.
‎Mereu a fost vorba de moștenire ‎și de aliații noștri.
‎Fiecare aveam legături cu alți artiști.
‎Asta era intenția, știi?
‎Să promovăm artiști noi ‎și să menținem mașinăria-n mișcare.
‎Ed Loco ne învață cum să dăm ‎puterea oamenilor noștri.
‎Spune-ne despre înființarea studioului ‎care va sprijini trupele.
‎Sunt încă mic și lucrez încă acasă,
‎dar fac tot ce pot ca să ajut mișcarea.
‎Racionais erau mai maturi
‎și mai independenți ‎când venea vorba de muzică.
‎Aveam propriile echipamente ‎și puteam lucra acasă.
‎Dexter a primit o ofertă și a-nceput ‎să înregistreze din închisoare.
‎Noi am produs albumul.
‎Exista un proiect care permitea vizite ‎în închisoare în timpul săptămânii.
‎Discutam cu el,
‎iar liderii mișcării au venit ‎să discute cu mine.
‎Erau multe trupe de rap în închisoare. ‎Era un fenomen social.
‎„Diário de um Detento.” ‎Pentru că am filmat acolo,
‎le-a deschis mințile.
‎Aveau timp liber, erau blocați acolo.
‎Toate aceste trupe au început ‎să cânte rap.
‎Când am început să ascultăm Racionais, ‎Dumnezeule!
‎Cei de culoare au fost mișcați,
‎oameni din toate cartierele. ‎A fost ca o trezire.
‎A fost un apel de trezire, ‎o chemare la arme, o cerere de atenție…
‎tot ce-ți poți imagina.
‎Am vrut litere gotice pe copertă, ‎așa cum foloseau și rapperii din LA.
‎Mergea bine cu simbolurile. ‎Mi-am dorit asta pentru discul meu.
‎Am pus crucea pe copertă,
‎iar la concert au venit tipi ‎cu Biblii uriașe,
‎îmbrăcați în preoți.
‎Niște extremiști.
‎Amestecau rasa ‎cu Dumnezeu și cu crima. Înțelegeți?
‎- Mă rănești, bine? ‎- Coquinho! Închide geamul.
‎O să te rănești la braț, frate!
‎Doamne!
‎I-ar putea sări brațul de la loc.
‎- Da! ‎- La naiba!
‎Da. 1998.
‎Mano Brown, KL Jay, Ice Blue, Edi Rock.
‎Sudul și nordul.
‎Vocea favelei care face parte din asta.
‎„Chiar de voi umbla ‎prin valea umbrei morții,
‎nu mă voi teme de rele,
‎că Tu cu mine ești.
‎Suntem în rahatul ăsta, fiule!
‎Ce am observat?
‎Acel disc începea să semene a exorcism.
‎Când îl cântam în concerte, ‎repetând acele cuvinte,
‎același lucru la nesfârșit, ‎cu toți împreună,
‎cream cea mai nasoală atmosferă posibilă.
‎Nu-mi plăcea, nu cântam din suflet. ‎Nu mă mai bucuram.
‎Proveneam dintr-un mediu spiritual.
‎Dar piesele vorbeau despre sânge.
‎Oamenii le ascultau acasă, ‎în locuri unde ar trebui să te distrezi.
‎Pentru Dumnezeu! Erau periculoase.
‎Trebuia să se schimbe. ‎Cred în puterea cuvintelor.
‎Uitați cum stă treaba…
‎Imaginea morților la concerte ‎în tricouri Racionais m-a pus pe gânduri.
‎Când mi-au aruncat la picioare ‎cadavrul în Bauru,
‎deja reconsideram lucrurile.
‎Deja mă consideram inutil.
‎Nu știau ce să facă cu un om împușcat. ‎Îl aruncaseră la picioarele mele.
‎Știi?
‎Oamenii au călcat peste el ‎ca să ceară autografe.
‎Tipul agoniza ‎și oamenii îl călcau în picioare,
‎cerând autografe.
‎- Oprește-te, frate. Opriți-vă! ‎- E o porcărie, da?
‎Sunt un clovn când vorbesc ‎despre pace în timp ce vă ucideți?
‎La dracu' cu voi!
‎- Sunt nebun să vorbesc despre pace? ‎- Să vă spun ceva.
‎Sistemului nu-i pasă ‎dacă sunt zece morți afară, da?
‎Vă vor morți pe toți.
‎Nu vă aveți decât unul pe altul. ‎Și creierele voastre.
‎Sobrevivendo no Inferno ‎ne-a îndepărtat de favelă.
‎Studenților le-a plăcut.
‎Aveam nevoie de altă strategie. ‎Le-am spus: „Hai să dispărem.
‎Totul e greșit. ‎Nu mă bucură ce fac. Îmbătrânesc.”
‎Într-o zi, Brown ne-a întrebat
‎câte concerte mai aveam.
‎I-am spus. „Doar atâtea?
‎Le ținem pe astea ‎și renunțăm pe termen nedeterminat.”
‎„Cum adică? Vom muri de foame.”
‎„Descurcă-te. Nu ai fost gangster?
‎Descurcă-te. Nu știi decât să cânți?
‎Să ne folosim de ce avem ‎și s-o luăm de la capăt.”
‎Și ne-am întors în ghetou.
‎Am stat o vreme acolo și am respirat.
‎După ce am părăsit scena, ‎a trebuit să sap și mai adânc.
‎M-am întors la Jardim Leblon, la rădăcini,
‎să-mi cunosc oamenii. M-am întors acolo.
‎Atenție, Brazilia! Atenție, São Paulo!
‎Să vorbim despre acești 500 de ani, ‎despre minciună.
‎La naiba cu aniversarea a 500 de ani ‎de la descoperire!
‎Pedro Álvares Cabral și Cristofor Columb, ‎acei europeni nerușinați,
‎au venit aici și i-au măcelărit pe toți. ‎La școală sunt tratați ca niște eroi.
‎La naiba cu asta!
‎Săptămâna viitoare avem UTen Play! Pa!
‎Că vă place sau nu, ‎anul 2000 a fost unul de cotitură.
‎Tot ce era din anii '90 ‎a început să pară din '90.
‎Din 2000 a început schimbarea.
‎Când au sosit metroul și Lula,
‎Capão a început să se modernizeze.
‎Pe lângă tot restul.
‎BACACHERI - RUTIER ȘI FEROVIAR ‎AEROPORT
‎PENITENCIARUL CARANDIRU, SÃO PAUL
‎Următoarea stație, Capão Redondo.
‎Apoi am înțeles totul din nou.
‎Era o nouă generație de dependenți, ‎de nebuni
‎de oameni triști din cauze cu totul noi.
‎Dar am văzut și oameni care au depășit ‎toate astea cu mult calm.
‎Au depășit boala și sărăcia…
‎Fără a plânge și a se plânge, ‎dar foarte elegant.
‎Într-un mod frumos.
‎Pe atunci, aveam un amic pe nume DJ Nel.
‎Cândva între albume, ‎m-am împrietenit cu el
‎și a început să-mi vorbească ‎despre alte lucruri.
‎Despre alte sunete.
‎A zis: „Trebuie să-l asculți ‎pe Milton Nascimento.
‎Ascultă-l pe Miles Davis.
‎Ascultă Clube da Esquina.
‎Sunetul tău nu are dimensiune.
‎E ca o piatră în fața clientului.
‎Are nevoie de mai multe straturi, frate.” ‎Iar eu: „Straturi?”
‎„Trebuie să afli despre LSD.”
‎Îmi tot vorbea despre apă și sălbăticie.
‎Asculta muzică, bea vin și fuma ‎jointuri
‎în miez de zi pentru zece dolari.
‎Asta făcea el.
‎Mi s-a părut grozav. Nu aș fi observat.
‎„Frate, bucură-te de fiecare moment.
‎Societatea nu e totul. ‎Nu putem face față tuturor lucrurilor.
‎Cunoaște-te mai întâi pe tine însuți.”
‎N-am făcut decât să-i dau dreptate. ‎Nu știam nimic.
‎Era un dement care sfătuia un nătâng, ‎pe mine.
‎Mă credeam bărbat, ‎dar eram doar un nătâng.
‎Habar nu aveam de nimic.
‎Asta lipsea din ultimul album.
‎Această nouă dimensiune.
‎Când am aflat, m-am îndrăgostit.
‎Chiar simte muzica.
‎Am început să merg la baraj când ploua.
‎Mergeam când nu mai era nimeni acolo. ‎Când îl aveam doar pentru mine.
‎Lumina cenușie…
‎Totul era oarecum introspectiv.
‎Vântul, tunetul…
‎nevroza…
‎Era o perspectivă pe care n-o folosisem
‎în ultimul album.
‎Sentimentul de slăbiciune ‎pe care-l împărtășim,
‎dar despre care nu vorbim.
‎Binecuvântarea ta, mamă ‎Ne începem transmisiunea
‎Ăsta e radioul tău Exodus
‎Hai să ne trezim
‎Soarele nu așteaptă ‎Hai să ne trezim
‎Timpul nu obosește
‎Tu ai cerut-o
‎Ai cerut o ocazie ‎O a doua șansă
‎Dumnezeu e bun, nu-i așa?
‎O zi nouă doar pentru tine
‎Ce cer albastru!
‎Hai să ne trezim
‎Uită-te la fața ta ‎Am încredere în tine în războiul ăsta
‎Lenea e dușmanul victoriei
‎Nu e loc pentru cei slabi ‎Iar lașul moare fără să încerce
‎O să-ți spun adevărul ‎Viața e grea
‎Nu există încredere, nici măcar în tine ‎Iar dușmanii vin gratis
‎E o junglă de beton ‎Îi zdrobește pe cei umili
‎Ești la fel de mare ca visul tău ‎Fă ce trebuie, fă ceea ce știi
‎Să ne trezim ‎Ține capul sus cu sinceritate
‎De ce te temi? ‎N-a fost niciodată ușor
‎Adună-te și alătură-te luptei
‎Dar ține minte, orice ai face
‎Să o iei pas cu pas
‎Ne-am întors, fraților!
‎Ești pe străzile din São Paulo
‎Unde băieții își păstrează sentimentele ‎Pe tălpi
‎Ăsta nu e pesimism ‎Așa stă treaba
‎Trăiesc pe picior mare ‎Băieții suflă fum
‎Ăsta e veninul dulce…
‎Canela!
‎M-am împiedicat, ‎dar m-am întors după tine
‎M-am întors după frați
‎Și, prin urmare, m-am întors după bani
‎Și Doamne
‎E bine!
‎Așa stau lucrurile
‎Mintea mea e un labirint ‎Și inima îmi plânge
‎Acum plânge, dar râde mai târziu
‎Vino cu mine, frate, vino cu mine
‎Ne-am concentrat pe ghetou. ‎Pe frații, gașca, familiile noastre.
‎Pe rădăcinile noastre.
‎O trupă de demenți ‎Adunați la colț de stradă
‎A spus: „Hai s-o facem!”
‎Prin orice mijloace
‎Fă-o tu
‎Tu pentru noi, noi pentru noi
‎Pentru noi și colegii noștri ‎Și pentru vecinul nostru
‎Și asta e
‎Simt ce pot și eu ‎Nervi și oase
‎Dacă suntem cine suntem ‎O combinație de cromozomi
‎Cu puncte forte și puncte slabe
‎Așa și stă treaba
‎Ai încredere, căci Dumnezeu e drept ‎Nu uita niciodată, frate,
‎Ține capul drept
‎Indiferent ce și când
‎Ai încredere ‎Fiindcă florile cresc și în gunoi
‎Roagă-te pentru noi, pastore, ‎Nu ne uita
‎Slujba din seara asta sună bine
‎Îi admir pe credincioși ‎Mă scuzați
‎Ce șmecherie, ce schemă ‎Scuzele mele
‎Uneori mă simt puțin nesigur
‎Ca un bou ‎Care nu crede în viitor
‎Apoi vine cineva! Cine e cine? ‎Cine ar putea fi, frate?
‎Dă-mi o jucărie ce străpunge haina…
‎Pot să spun că am întruchipat ‎spiritul ghetoului din São Paulo atunci.
‎Cu toate codurile lui.
‎Sunt un războinic al rapului ‎Mereu la tensiune înaltă
‎Unu pentru unu, Domnul pentru toți ‎Sunt doar în trecere
‎Viață nebună ‎Nu sunt făcut să fiu o victimă
‎Dreptate și libertate ‎Cauza mea e legitimă
‎Rapul meu începe corul demenților ‎Și al romanticilor
‎Port un zâmbet de copil oriunde
‎Spune ‎Pentru frați
‎Îmi ofer prezența
‎Poate e derutant ‎Dar e real și intens
‎Cel mai bun Marvin Gaye ‎Sâmbătă, pe autostradă
‎Ce va fi va fi ‎Și vom merge până la capăt
‎Cheamă-mă, cheamă-ne ‎Oriunde e nevoie
‎În paradis sau în ziua judecății, pastore
‎Cheamă-ne pe mine și pe frații mei ‎Chiar te rog
‎Favela, Fundão ‎Imortalizate în poezia mea
‎Viață nebună
‎Cei din ghetou s-au regăsit ‎în acele versuri.
‎Nu se limitau la Brown sau Blue. ‎Se adresau mult mai multora.
‎S-au organizat pe o stradă, apoi pe alta, ‎iar apoi a urmat o reacție în lanț.
‎Multe grupuri și nume de grupuri ‎s-au născut în ghetou,
‎șepci de diferite culori.
‎S-au născut multe grupuri în acel moment.
‎E un amestec
‎de ambiție cu afront, ‎stimă de sine și independență…
‎Așa am reușit să luăm ghetoul cu noi. ‎Pe toată lumea…
‎Celor cărora nu le plăcea rapul ‎le plăcea să fie reprezentați
‎și să nu lase ochii în pământ.
‎Oamenii nu mai păreau ‎atât de asupriți și deziluzionați.
‎Dacă sunteți atenți, ‎cu cele bune și cu cele rele,
‎ghetoul are opinii proprii ‎și pune lucrurile în mișcare.
‎„Da, așa e, hai s-o facem etc.”
‎Era o mișcare continuă acolo.
‎Înainte de acest album
‎aveam o gândire de oameni supuși ‎și ignoranți. Înțelegi?
‎Lucru combătut în album.
‎E primul nostru concert în aer liber ‎în toiul nopții în São Paulo.
‎Chiar în zori, la 4:00, aproape 5:00.
‎Celor care pleacă la serviciu
‎le spunem să-și ia haina și șapca,
‎fiindcă sunt zece grade în São Paulo.
‎Luna plină luminează străzile din Capão
‎Numai Domnul e deasupra noastră ‎Suntem umili
‎Noroc! ‎Femei și muzică puternică
‎Vin alb ‎Și un avocat bun pentru toată lumea
‎E frig ca dracu'
‎Dar ce să-i faci? ‎Marțea nu e bună pentru petreceri
‎Asta nu s-a schimbat ‎și nici nu se va schimba
‎Mirosul focurilor de tabără umple aerul
‎Duminică dimineața în São Paulo.
‎Haos și vandalism
‎la un concert Racionais MC's ‎din cadrul Virada Cultural de São Paulo.
‎…la concertul trupei rap Racionais MC's.
‎Racionais MC's.
‎…al Racionais MC's.
‎Praça da Sé a devenit zonă de război.
‎Oamenii încercau cu disperare ‎să scape de confruntare.
‎Vino încoace!
‎Oare poliția nu putea să evite asta?
‎A fost o adevărată poezie.
‎Să-ți spun de unde a început.
‎Sună așa. Era un băiat.
‎Polițiștii îl urmăreau.
‎Era un puști de culoare ‎care fugea de poliție.
‎Ploua, iar pe jos era ud.
‎Polițistul a căzut ‎și nu s-a mai putut ridica.
‎Polițistul țipa de durere. ‎Ceilalți polițiști s-au dus după băiat.
‎Erau mulți. Iar băiatul fugea.
‎Am spus la microfon:
‎„Da, poliția militară ‎a fost creată să prindă sclavi.
‎Atenție cu armele alea. ‎Nu împușcați pe nimeni!”
‎Trupa de rap cere mulțimii ‎să se îndepărteze de ofițeri. În zadar.
‎Îndepărtați-vă de polițiști! ‎Lăsați-i în pace!
‎A izbucnit o încăierare ‎și s-au împrăștiat.
‎Polițiștii într-o parte, ‎puștii în cealaltă.
‎S-a dezlănțuit iadul.
‎Eram ca într-o zonă de război.
‎Băieții cu bețe și pietre ‎Poliția cu puști și bombe
‎Mașini în flăcări ‎Se închid ușile de oțel
‎O mamă își strigă fiul ‎Dar e împușcată
‎Cineva a pierdut un om drag ‎Sufletul e în trăgaci
‎Fugi spre metrou
‎Probleme peste tot
‎Cineva a fost călcat în picioare ‎Și acolo a rămas
‎Pe străzile alăturate ‎Scena a continuat
‎Război și distrugere ‎E sfârșitul lumii
‎Nu eram siguri de nimic. ‎Era o tensiune continuă
‎Ne-au interzis să cântăm în aer liber
‎și au început campania de persecutare.
‎Spuneau că suntem un pericol ‎pentru societate,
‎un pericol pentru siguranța publică ‎sau a societății.
‎Era statul, poliția. În fine.
‎A fost o înscenare, ‎pentru că totul fusese făcut ca la carte.
‎Contractele și tot restul.
‎Nu erau motive să se întâmple toate astea,
‎iar Racionais să nu mai aibă dreptul ‎să cânte în São Paulo.
‎Cred că a fost o înscenare politică.
‎Simțeam că se poate termina totul.
‎Ce sunt eu?
‎Sunt limpede și sărat ‎Încap într-un ochi, dar cântăresc o tonă
‎Am gust de mare ‎Și pot fi discret
‎Sunt un chiriaș al durerii ‎Unde prefer să trăiesc
‎În toiul nopții ‎Sunt victima răzbunării
‎Sunt unul cu disperarea ‎Sunt inamicul speranței
‎Pot fi afectat de paraziți
‎Sau de dragostea ‎Spinilor tăi de trandafir
‎Îmi place drama ‎Vin la tine în pat
‎De voie ‎Fără permisiune, mă faci să sufăr
‎Mă credeam puternic
‎Voi fi slab când alții vor veni
‎Când lucrurile merg greu ‎Greutăți vor veni
‎Dă-mi voie să merg contra vântului
‎De ce să fii tare ‎Când inima ți-e slabă?
‎Nu și vântul ‎El e neînduplecat și rece
‎Eu sunt cald
‎Am pătat ale poetului versuri posace ‎Am fugit spre imaginea profetului
‎Copoii deschid drumul ‎Când lacrima din ochi cade
‎E lupta ta de-o viață
‎Se zice că bărbații nu plâng ‎Ce să spun
‎Nu asculta mulțimea ‎Și Iisus a plâns
‎La naiba, frate, ascultă-mă ‎Chiar dacă sunt luat
‎Dar lumea e pe terminate
‎Ce poți face ‎Când fortăreața e nesigură
‎Și tot binele din jurul tău e corupt?
‎Toți cei care au subliniat importanța ‎Revoluției Negrilor au fost persecutați.
‎Prin urmare, reduși la tăcere.
‎Tot ce am făcut și fac ‎se bazează pe codul lui Marighella.
‎Între albume s-au scurs zece ani.
‎Marighella ne-a inspirat să revenim.
‎Gura sau mori. Taci!
‎Mișcă! Fir-ar să fie!
‎În genunchi, nenorocitule!
‎Radio Libertatea e în emisie.
‎Asta credea ghetoul despre Marighella.
‎Oamenii pot empatiza cu multe lucruri.
‎Mulți tipi care nu auziseră de el ‎erau interesați.
‎…Carlos Marighella.
‎Era în același timp un înger. ‎Avea aspirații simple.
‎Visa la egalitate.
‎Ridicați-vă pentru General ‎O mie de fețe, dar e om loial
‎Haideți!
‎Ridicați-vă pentru General ‎O mie de fețe, dar e om loial
‎Protectorul mulțimii ‎Trei reîncarnări ale unor huligani celebri
‎Cu creiere strălucite adunate în Rai
‎Destinația credincioșilor ‎Dacă Domnul asta vrea
‎Consumată…
‎Rareori ocupăm locul întâi în viață.
‎Și, cu acest videoclip, ‎am revenit pe primul loc.
‎Racionais MC's!
‎Suntem în viață!
‎La un pas de cel mai bun VMB ‎al tuturor timpurilor.
‎cel mai bun concert VMB,
‎vi-i prezint pe Racionais!
‎Apoi am cântat în direct la MTV ‎după mulți ani.
‎Și la televizor. ‎Mai fuseserăm la MTV în '98.
‎După câți ani? 14.
‎Aveam o nouă perspectivă ‎Toate schimbările,
‎toată experiența și-au spus cuvântul.
‎Atunci a intervenit Eliane…
‎și a zis: „Trebuie s-o facem împreună.”
‎Racionais, după părerea mea, ‎au făcut acest mare pas.
‎Respectul de sine scăzut și lipsa de curaj
‎au fost transformate în curaj.
‎Ca să ne mobilizăm și să spunem: ‎„Pot s-o fac și o s-o fac.”
‎Asta mi s-a întâmplat mie, ‎dar și multor altora.
‎Auzeam zilnic: ‎„Racionais mi-au schimbat viața.”
‎„Piesa celor de la Racionais ‎mi-a schimbat viața.”
‎„Am mers la școală ‎datorită celor de la Racionais.”
‎Racionais a părăsit Virada Cultural ‎în 2007,
‎după acel incident, ‎în termeni nefavorabili.
‎Apoi managementul i-a chemat ‎să cânte din nou.
‎„A venit vremea. S-o facem.”
‎Am spus doar: „Poliția poate rămâne.
‎Nu e nevoie. Nu vor fi probleme.
‎Racionais vor comunica.”
‎Publicul era foarte atent la ce comunicau.
‎Era asemenea unui canal, ‎unui cordon ombilical.
‎Iar oamenii se supără ‎când canalul e întrerupt.
‎Am ajuns la o înțelegere.
‎Poliția avea să rămână în spate, ‎nu printre oameni.
‎Și totul a fost bine.
‎A fost un concert Racionais ‎cu 100.000 de oameni, fără incidente.
‎Racionais MC's!
‎Muzica trupei Racionais…
‎devenise virală.
‎Brown m-a invitat să apar ‎în clipul pentru „Marighella”.
‎A fost o onoare să pot
‎să descriu povestea unui erou brazilian,
‎împreună cu eroii mei, Racionais.
‎Îmi amintesc un citat din Malcolm X.
‎A zis la un moment dat că singurii oameni ‎care au schimbat istoria
‎sunt cei care au schimbat ‎ideea omului despre sine.
‎Racionais au făcut asta. Chiar au făcut-o.
‎N-au schimbat doar o persoană, ‎ci o întreagă generație.
‎Trebuie să credem că visul e posibil
‎Nimic nu te oprește ‎Și tu, frate, ești imbatabil
‎Vremurile rele vor trece ‎E doar o fază
‎Suferința îți alimentează curajul
‎Și am început să căutăm săli de concert.
‎Voiam să cânte doar în anumite locuri.
‎Dar oamenii ziceau: ‎„Îi aduceți pe Racionais aici?
‎Vor distruge tot! ‎Publicul lor va distruge totul.”
‎Am zis: „Nu-i așa.”
‎După 30 de ani, tot ce vrei ‎e ca oamenii să se întoarcă întregi acasă.
‎E genul de clișeu la care nu renunț.
‎Un cadavru ‎la finalul unui concert Racionais.
‎Ăsta e pentru voi
‎Rămâneți în viață
‎Mulți din acei spectatori nu mai călcaseră ‎vreodată într-un asemenea loc.
‎STUDIOURILE QUAD
‎Apoi au hotărât să scoată un album. ‎Au plecat la New York să-l înregistreze.
‎Ai înțeles? Nu poate fi așa.
‎E…
‎Apoi…
‎- Da. ‎- Nu?
‎Auzi căile alternante?
‎N-ai o singură tobă bas ‎care să facă ce fac astea trei?
‎Pentru că eu am făcut-o acasă.
‎Dar nu va ieși la fel de bine ‎ca basul original.
‎Știi?
‎Dar lumea nu mai e ca în 2002.
‎13 de ani mai târziu.
‎Părea că Brazilia intrase ‎într-o fază de progres.
‎Oamenii aveau mâncare, ‎băuturi, haine, ceasuri.
‎Viață adevărată.
‎Asta influențează străzile. ‎Și influențează muzica.
‎Bine, e gata.
‎În curând, băieții vor ajunge ‎să adune banii de la turnul de apă.
‎Atenție! Asta e o ficțiune.
‎Orice asemănare cu realitatea cuiva…
‎FAMILIA RACIONAIS
‎…e pură coincidență.
‎Uite cum stă treaba, B.
‎Sunt niște copoi pe stradă. ‎Lucrurile s-ar putea s-o ia razna.
‎Recepționat. ‎Spune-le băieților să fie atenți,
‎să se asigure că nu sunt urmăriți ‎și că le funcționează telefoanele.
‎Bine. Regulile sunt clare. Îi aduc acolo.
‎Același loc, aceeași oră. Terminat, frate.
‎Toți știm că e haos,
‎că lucrurile merg lent ‎și că avem de-a face cu asta.
‎Culori și valori…
‎Am preluat controlul!
‎Terminat!
‎Suntem ceea ce suntem
‎Culori și valori
‎Suntem ceea ce suntem ‎Culori și valori
‎Conspirație funk internațională ‎În Jamaica, Queens
‎Fundão, Sabin ‎Un job pentru mine
‎Dacă Domnul m-a făcut așa
‎Atunci stăm bine ‎Am adus niște verzișori
‎Norii și oile negre ‎Sunt mereu pe urma mea
‎Vin vremuri întunecate ‎La fel am fost și noi
‎Merg pe linia punctată
‎Pe terenul al cărui erou ‎A ucis un milion de indieni
‎Pe la periferii ‎Negrul este rege
‎Nu contează dacă ne plăceți au ba
‎Să mă umilesc ca să-ți fac pe plac? ‎Niciodată!
‎Doar pentru că nu o spun ‎Ei cred că nu o știu
‎São Paulo are mulți bani de încercat
‎Fără pierderea ideea ‎Verificați fluxul
‎Vedeți voi, Cross Fox, Tucson, X5
‎Negru și galben-auriu, opulență
‎Suntem ceea ce suntem
‎Culori și valori
‎2014 ‎CULORI ȘI VALORI
‎Asta înseamnă rap. Afaceri și viață reală. ‎Ce se întâmplă în culise.
‎E viața, e perspectiva, ‎aspirațiile și multe altele.
‎Sunt un lider în afaceri, ‎sunt patriarhul clanului meu, știu tot.
‎De la filozofie la romantism la…
‎E mai serios decât pare.
‎Asta înseamnă Racionais.
‎Înțeleg.
‎Vreau ca acești noi rapperi ‎să facă mai mult decât mine.
‎Vreau să mă depășească. ‎Și eu mi-am dorit mereu să depășesc.
‎Eu sigur o voi face.
‎Ca să reușim.
‎Strigați, strigați! ‎Suntem minunați
‎Trăiască cursa ‎Progresul pentru noi
‎Ne extindem afacerea ‎În spatele clubului
‎Ucidem dragonul lenei și al trândăviei
‎O familie unită va zdrobi boicotul
‎Hai, Pixote ‎Hollywoodul nu așteaptă
‎Oameni de culoare în noua eră
‎Trebuie să reușim, de ce nu?
‎Cu fiecare an, ‎plănuiesc să merg mai departe.
‎Înțelegi?
‎Pentru că presiunea de a pleca e imensă.
‎Din toate părțile.
‎Pricepi? Trebuie să investesc ca să rămân.
‎Te costă mult să rămâi în favelă ‎și să fii atent.
‎Sunt un băiat din favelă.
‎Când am văzut un motor mișto, ‎am vrut și eu unul.
‎Și e bine ca lumea să știe ‎că nu l-am furat pe al meu.
‎Nu e frumos? ‎Nu e mai frumos ca lumea să știe asta?
‎Că visul tău de a avea un Fireblade roșu
‎Un Repsol CBR, un VMAX
‎Un Audi R8 GT, un Porsche Carrera
‎Un Zenith la încheietură ‎Sau un Patek Philippe
‎Un lanț de aur cu diamante și safire
‎Un colier care lasă oamenii mască
‎Un băiat negru fără tată ‎Care nu renunță
‎Poate ajunge la magazin ‎Vede o mașină și spune
‎„O vreau, o s-o cumpăr la preț întreg!” ‎Dar chiar dacă poți plăti
‎Unii te vor suspecta
‎Pentru că rasismul e deghizat ‎De secole
‎Nu-ți acceptă nici statutul ‎Nici culoarea pielii
‎Îmi place să mănânc. ‎Îmi place să merg la restaurante.
‎Iar negrii nu merg ‎la restaurante în São Paulo.
‎Dar Blue se duce.
‎Mi-am dat seama că mă tundeam ‎doar ca să respect normele
‎și nu mi-a venit să cred:
‎„A venit vremea să-mi las părul lung, ‎să-mi mai fac tatuaje…
‎Vreau să intru acolo și să fac scandal.
‎Vreau să se simtă aiurea în prezența mea.”
‎Nu era cale de întors. ‎Eram aici ca să rămânem.
‎Gata cu cartierul sclavilor.
‎Mai mult de jumătate din populația ‎braziliană se consideră de culoare.
‎În Rio de Janeiro, Marielle ‎a fost al cincilea consilier după vot…
‎Se întâmplă! E vizibil.
‎O simțim. Începem să și vedem.
‎„La naiba, negrii reușesc, frate!”
‎Una dintre universitățile de top din țară
‎îi va include în programa școlară ‎pe Racionais.
‎RACIONAIS MC'S ‎SUNT PUBLIC ENEMY BRAZILIENI
‎Nu-mi doream iahturi sau…
‎Nu, îmi stătea gândul ‎doar la teniși albi și blugi.
‎La asta visa golanul de mine. ‎La teniși albi și la blugi.
‎„Imediat ce voi primi niște bani,
‎îi voi cheltui pe prăjiturele și budincă
‎și o să mănânc până mă îmbolnăvesc.”
‎Mă uit în spate când cânt
‎și îl văd pe Kleber acolo.
‎Acea scenă uimitoare, acea masă enormă.
‎Încă freacă discurile ‎ca atunci când repetam la…
‎Fir-ar să fie!
‎E al naibii de emoționant!
‎…a pregătit scena…
‎- Nu, aia a fost… ‎- Ziua în care era să mor?
‎Îți amintești?
‎Milton ne chemase la 6:00 în Taboão ‎ca să încărcăm camioneta.
‎Îmi amintesc asta. ‎Era furios și ne înjura.
‎La 06:00.
‎„Nu sunteți artiști?”
‎- Apoi a venit… ‎- La cât?
‎La 12:00.
‎Proprietarul localului era fericit.
‎A pus o chitară pe podea ‎și a zis: „Vedeți chitara asta?
‎Îmi place chitara asta ‎mai mult decât soția mea.
‎E o chitară din '66, de la festivaluri.” ‎Noi o lăudam.
‎Era grozavă. Chitara pe podea…
‎Noi o admiram.
‎Eram foarte furios. ‎Descărcasem multe cutii.
‎Deasupra cutiilor era un corn.
‎A alunecat și nu l-a prins la timp.
‎Ghici unde a căzut cornul.
‎- Pe chitară. ‎- Pe chitară! Frate!
‎Cutia i-a căzut în cap ‎și am zis: „Blue, ești teafăr?”
‎Și tipul: „Dă-l în mă-sa! Chitara mea!”
‎A rupt fundul chitarei.
‎Partea curbată.
‎A rupt o parte din chitară.
‎Tipului nu i-a venit să creadă.
‎„Ce naiba ați făcut?
‎Imbecililor!”
‎„Imbecililor” nu era de ajuns…
‎31 de ani mai târziu.
‎E altă etapă a vieții.
‎Dar eu voi fi mereu aici, ‎la fel și rădăcinile mele.
‎Pentru că e minunat să fii cu familia.
‎Sunt rădăcinile mele.
‎Cele mai simple lucruri.
‎Acolo e adevărata valoare.
‎Cineva pe care-l iubești, ‎care te iubește și-l ai alături.
‎Toate astea te fac să te analizezi, ‎să-ți analizezi viața, trecutul…
‎Să mă analizez pe mine, cel din trecut.
‎De parcă m-aș fi trezit ‎în casa mea din ghetou, undeva în '87.
‎Dacă nu-mi amintesc aceste lucruri, ‎n-am cum să-i înțeleg pe cei de azi.
‎Re minor.
‎Când cântă cocoșul ‎Și anunță o nouă zi
‎Binecuvântează-ne, ‎Doamnă a Sfântului Rozariu, și roagă-te
‎Hai să vă spun!
‎Iartă-mă dacă ți-am cerut ajutorul ‎Ție și Tatălui nostru mult prea des
‎Fie ca sângele fraților mei ‎Să nu mai păteze pământul vreodată
‎Fie ca strigătele de război ‎Să devină un cor al păcii
‎Florile înfloresc chiar și în gunoi ‎Cum spuneau Racionais
‎Racionais
‎Fie ca strigătele de război ‎Să devină un cor al păcii
‎Florile înfloresc chiar și în gunoi ‎Cum spuneau Racionais
‎Când cocoșul…
‎Când cântă cocoșul ‎Și anunță o nouă zi
‎Am învățat multe de la familia noastră.
‎Disciplina și perspectiva asupra vieții.
‎Scena era mereu plină, ‎fiindcă toți erau acolo.
‎Verii noștri ne erau mereu alături.
‎Versul acela: „Mă apăr singur”?
‎Așa a fost mereu.
‎Eram doar noi.
‎După 30 de ani de concerte cu Racionais,
‎e impresionant faptul că suntem în viață.
‎Toți patru? Impresionant!
‎Pentru că a fost greu.
‎Multă protecție, multe rugăciuni.
‎Multe binecuvântări, ‎orisha ‎au avut grijă de mine.
‎Dacă am fi luat doar pericolele în calcul, ‎nu am mai fi mișcat nimic.
‎Pericolul era mereu prezent.
‎Înainte, în timpul și după.
‎O marcă tradițională a fost acuzată ‎de rasism de un client negru din Salvador.
‎Părinții unei fete pretind ‎că fiica lor a fost victima rasismului.
‎Ofițerul naval a fost arestat ‎după ce a împușcat un vecin,
‎confundându-l cu un hoț. ‎Victima era de culoare.
‎Băiatul de zece ani a fost ucis de poliție ‎în timp ce…
‎Cinci tineri au fost uciși ‎de poliția militară
‎cu nu mai puțin de 111 gloanțe ‎trase spre mașina acestora.
‎E inacceptabil ca, la fiecare 23 ‎de minute, să fie ucis un om de culoare.
‎E inacceptabil ca, la fiecare 23 ‎de minute, o negresă
‎să-și îngroape fiul de culoare.
‎Negrii sunt pe teritoriu inamic. ‎Pe teritoriu inamic!
‎Îmi văd copiii uciși.
‎Și mă văd în Brazilia de acum 500 de ani.
‎În aceste vremuri, oamenii caută un lider.
‎„Rasism? Asta e.” Dar nu e așa simplu. ‎Nu e vorba doar de negri.
‎Rasismul nu e bun, nedreptatea nu e bună. ‎Trebuie să vorbiți.
‎Dacă ești alb și vezi ‎un negru discriminat, vorbește!
‎Suntem pe teritoriu inamic.
‎Înțelegi?
‎În Haiti, populația de culoare ‎a preluat conducerea cu forța.
‎Sclavagismul a devenit majoritar acolo.
‎Teama de această schimbare ‎a lovit și Brazilia.
‎Consiliera Marielle Franco a murit ‎în Rio de Janeiro.
‎A fost ucisă miercuri seară, ‎după ce s-a tras asupra mașinii ei.
‎Le e frică. ‎Se tem de Planeta Neagră. Se tem!
‎Ascensiunea negrilor ‎în societate e greoaie, frate.
‎Cu cât ajungi mai sus, ‎cu atât mai periculos e inamicul.
‎Dar nu le slăbește puterea.
‎Cu cât ai mai multă putere, ‎cu atât mai puternici îți sunt dușmanii.
‎Fără odihnă! Guvernul ucide negrese!
‎Ne omoară copiii!
‎- Nu mai rezistăm! ‎- Ajunge!
‎Ajunge cu rasismul!
‎Gata cu crima!
‎Ajunge cu rasismul!
‎Ajunge!
‎De mult n-am mai văzut o forță politică ‎care să-i reprezinte pe cei de culoare,
‎majoritatea.
‎Și majoritatea a crescut.
‎Au vrut să ne reducă la tăcere, ‎dar am crescut.
‎Rasiști nenorociți, lăsați-ne în pace!
‎Genocidul ăsta are loc la vedere.
‎Dar asta se va schimba.
‎Se va schimba!
‎TOATE VIEȚILE NEGRILOR CONTEAZĂ
‎Lupta pentru supraviețuire e zilnică ‎și e constantă. Nu avem odihnă.
‎Racionais nu au inventat cauza. ‎Cauza e mult mai mare decât ei.
‎Și mulți au luptat pentru ea.
‎Fără tamtam, fără publicitate,
‎fără videoclipuri, dar lupta e aceeași.
‎Cu sau fără reflectoare.
‎În anii '70, când m-am născut, ‎negrii făceau ritualurile anilor '70.
‎Cu părul, hainele și problemele de atunci.
‎Cu mișcarea corpului de atunci.
‎Acum se întâmplă din nou.
‎Această nouă estetică…
‎Un nou ritual. Un nou cult.
‎Dacă nu crezi că stadionul Palmeiras,
‎cu 15.000 de oameni
‎așteptând să cânte James Brown, ‎nu reprezintă un act de venerație…
‎Chiar asta e!
‎E spiritual.
‎Cântăm despre libertate, nu? ‎Totul vorbește de la sine, peste tot.
‎Provine din Africa și e foarte bogată.
‎Muzica negrilor e foarte spirituală.
‎Racionais a fost mereu așa.
‎Nu știam acest lucru la acea vreme, ‎deoarece aveam 19 ani.
‎Acum avem 50 de ani.
‎Avem o altă perspectivă.
‎Și mai multă putere.
‎Salut!
‎Haideți!
‎Drama negrilor ‎Între succes și noroi
‎Banii, necazurile, invidia, luxul, faima ‎Drama negrilor
‎Păr creț, ten negru, răni și mărci ‎Caut un leac
‎Drama negrilor ‎Încearcă să vadă, dar nu vede nimic
‎Doar o stea căzătoare în depărtare
‎Simte drama ‎În prețuri și impozite
‎În dragoste, în ură ‎În răzbunarea oarbă
‎Drama negrilor ‎Știu cine înșală și cine e cu mine
‎Povara pe care o port ‎Să fiu mai mult decât un pierde-vară
‎Drama închisorii și a favelelor
‎Morminte și sânge, sirene ‎Plânsete și lumânări
‎Un pasager din Brazilia ‎São Paulo, agonia
‎Supraviețuind prin onoare și lașitate
‎Ghetouri, alei și barăci
‎Cred că te întrebi ‎Ce legătură are asta cu tine
‎ÎMPOTRIVA UCIDERII NEGRILOR ‎DOLIU - RASISMUL UCIDE
‎Sentimentul care m-a făcut să lupt ‎în rap și Racionais a fost furia.
‎Nu bucuria, confortul și stomacul plin. ‎Dimpotrivă, stomacul gol, ura și ambiția.
‎Criminalitate, fotbal, muzică. La naiba!
‎Nici eu n-am scăpat ‎Sunt doar un om
‎Forrest Gump e un basm ‎Prefer să spun o poveste reală
‎O spun pe a mea
‎Ar fi un film bun
‎O mamă de culoare cu fiul ei în brațe
‎Singură într-o pădure de oțel și beton
‎Uită-te și iar te uită ‎La chipul din mulțime
‎Mulțimea e un monstru ‎Fără chip sau inimă
‎São Paulo, țara zgârie-norilor
‎Burnița ne sfâșie pielea ‎Este turnul Babel
‎Familia braziliană, doi împotriva lumii
‎O mamă singură în ochii celorlalți ‎Lumini, cameră, motor
‎Înregistrând, scena începe
‎Bastardul, un alt băiat negru fără tată
‎Știu cine ești, lord al sclaviei
‎Nu faci asta singur ‎Acționezi în haită
‎Ai spus că e bine ‎Și ghetoul ți-a răspuns
‎Avem și whisky, Red Bull ‎Nike și puști de asalt
‎Recunosc, ai mașini frumoase
‎Și eu nu ajung pe internet ‎Sau pe casete
‎Nici la mașini tari ‎Oi fi întârziat puțin
‎Asta cred că e
‎Dar jocul tău e aranjat ‎Și eu sunt exclus
‎Eu sunt problema ‎De la Carnaval la Carnaval
‎Sunt din junglă ‎Sunt leul din curtea ta
‎Ești deja supraviețuitorul unui masacru, ‎al unui genocid.
‎Desigur, cel mai puternic supraviețuitor ‎al genocidului,
‎ai suferit ‎un transplant transatlantic eșuat.
‎N-ai devenit hrană pentru rechini.
‎Strămoșii tăi erau ai naibii de puternici.
‎Asta n-o zice nimeni.
‎Singuri, suntem slabi.
‎Împreună, suntem puternici.
‎În prezent, pasiunea mea e muzica. ‎Pentru rasa mea, în primul rând.
‎Dar lor le fac muzică.
‎Așa fac eu politică.
‎Deoarece…
‎revoluția are nevoie de o inimă.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan