Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Revolution kommer från botten, från rötterna, från leran.
En för kärleken, två för pengarna Busliv, Capão
Jag är trons krigare
En för kärleken, två för pengarna Busliv, Capão
Jag är trons krigare
Om brott är en sjukdom Vet jag infektionen
Men jag ska inte förstöra nåns planer
Så en för kärleken, två för pengarna
Tre för Afrika och fyra för bröderna
Som är ute i krig Och inte räds att misslyckas
Säg vad du vill Bara Gud kan döma
Filma dem, filma alla polisbilar.
Vi har alla sett Dr Dres konsert.
Killarna gick upp på scenen genom skärmen,
som en bild som är…tredimensionell.
En tredimensionell bild. Från yttre rymden.
Det är futuristiskt.
Så vi tittar på det och blir inspirerade.
"Oj, så är det.
Låt oss rappa, för det är det som gäller!"
Sen vaknar vi.
Kolla här.
Det är vår scen.
För dig och de som inte blev hajmat.
De som kom från andra sidan kontinenten,
som genomgick en misslyckad transatlantisk transplantation.
För de naturligt starka.
Den här är till er.
-Gör Racionais nåt socialt arbete? -Här.
Det här är vårt sociala arbete.
Musik som förändrar folks attityder, når deras sinnen.
Ett, två, tre, fyra!
MÄNNISKOSLAKT I CAPÃO
Den mest våldsamma helgen nånsin.
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Få slut på rasismen! Nu! Genast!
När poliserna närmade sig honom, bad de inte om nån förklaring.
De sköt honom med maskingevär.
Mördad i sovrummet intill, i sömnen,
23-årige Wanderley,
som fru Ivanda svär på var en arbetsam kille.
Jag kom tillbaka större.
São Paulo, Brasilien.
Det här är Racionais MC:s!
Capão Redondo, São Paulo, Brasilien.
Södra sidan, på 1970-talet, var fortfarande lantlig.
Det fanns fortfarande många hästar, boskap,
grusvägar, staket, massor av fotbollsplaner och drakar.
Jag försökte bara överleva.
Jag var inte på väg nånstans.
Så som jag var då, hade jag inte tagit mig nånvart.
Jag var helt tom i skallen. Tom.
Jag var redo att bli tjuv.
Jag gick i en vit skola,
så de retade mig på grund av mitt hår, mina läppar.
De hade till och med rasistiska barnrim.
När de närmade sig, slog jag bakut.
Jag blev våldsam, det blev blodspillan.
För mitt Barrabashjärta För att ha älskat för mycket
Hade prövats i sin frånvaro, Sådan är det lagen
Om de visste vad jag vet, Då hade de inte älskat
Att vara inspelningsartist eller sångare
kändes lika avlägset som Jupiter.
Jag visste att vi skulle bli hörda så småningom.
Det visste jag.
Det var mer romantiskt och naivt.
"Jag vill att de svarta hör mig.
Jag behöver att de hör mig.
Jag måste in i deras hjärtan." Är du med?
Jag bodde i en krigszon.
Jag bodde i det farligaste området på södra sidan.
Min gata slutade i ett skogsområde.
Varje dag fanns ett nytt lik där.
Men det låg en fotbollsplan där.
Vår relation med lik blev naturlig.
Man såg nån som hade blivit hängd eller skjuten.
De hängde där i flera dagar.
Det var precis så det var på 1980-talet.
Det är en utmaning att göra folk medvetna om
vad som faktiskt pågår.
Min mamma och Browns mamma var vänner.
Både brukade åka till Seu Isaacs candomblé-hus.
Vi blev familj,
även om det inte var blodsband, redan som små.
Vi har varit tillsammans varje dag sen dess.
Jag minns svagt att vi bodde
på familjen Santa Ritas bakgård på 70-talet.
Eftersom det var en candomblé-gård,
skyddade familjen människor.
När söndagsgudstjänsten var över, blev allt till samba.
Söndagar handlade bara om samba och att grilla.
Så vi växte upp med musik runt oss.
Under 80-talet hade norra sidan många våldsamma kvarter.
Men de var längre bort.
Där jag bodde i Mazzei
förekom våld, men inte lika mycket.
På den tiden förekom fortfarande hemmafester ofta.
Sån var kulturen.
Så det fanns alltid en fest att gå på.
Det finns en känsla av broderskap
som går tillbaka till 400-500 år.
Vi var tillsammans i tidigare liv.
Min familj gillade alltid att festa, och det är en stor familj.
Jag bodde i Vila Mazzei, och när jag var 14 började jag gå ut.
Det var formativt. Jag bär det med mig än idag.
Det är så jag lärde känna musik,
gatorna, världen, livet.
Jag träffade även KL Jay i Mazzei.
Det var en folkmassa runt om och KL Jay dansade i mitten.
Han hade till och med Ray Parkers hår, som Michael Jackson.
Mannen var en legend redan då.
Genom breakdance Gjorde vi en pakt
Ännu en duo från São Paulo Provade lyckan
Genom mörkret Och den fuktiga nattluften
Fann vi botemedlet Som innehöll gift
Jag ser det i folks ögon när de lämnar en konsert.
Vårt uppdrag är att få folk att må bra och känna sig upplyfta.
Det är mäktigt, det är ett uppdrag.
Vi är här för att utföra ett uppdrag.
Genom musik.
Vi gillade att rappa.
Minns du videon där vi gick hem till den vita killen?
Edi Rock och jag är från norra sidan.
Brown och Blue från södra sidan.
Vilket bra beat.
Hur brukade ni åka till centrum? Med buss?
-Det fanns ingen tunnelbana då. -Buss till Praça da Bandeira.
Buss, tub, buss.
Bussen till Praça da Bandeira, tunnelbanan till Santana…
Vi åkte härifrån.
Capão.
Vi tog bussen och den tog 1,5 timmar till centrum.
Det var en riktig resa, nästan en andlig resa.
Man lämnade en fattig plats för en plats där alla lampor var tända.
När vi åkte till stan, var vi panka
och blev hungriga på bussen, men det var som att ljusen mättade.
Och skyltfönstren.
Skyltfönstren, kläderna.
Vi gick till skivbutiker för att se affischer, omslagsbilder.
Eller gympaskorna som var på modet.
Galeria var som att vara i Harlem.
Sångerna, frisersalongen,
skivbutikerna…
Den svarta ungdomens alla gester och ritualer.
Vi identifierade oss med det. Det var vackert att se.
Att åka till centrum var som att åka till New York.
Det var svarta människor från överallt. norra, västra, östra sidan.
Vi började gå på dansfester.
Vi lämnade södra sidan för att gå på dansfest.
Jag gillade att vara mitt i det.
De spelade bra musik, bara svarta människor, jag gillade det.
Vi startade vårt eget team.
Jag och KL Jay.
Det vi spelade, var det vi hörde på festerna.
Vi tog centrum till förorten.
Teamen hade en tradition att ta in internationella grupper.
Första gången jag såg en av dem, som Kool Moe Dee,
tänkte jag: "Wow, vi kan göra det här."
Man sjöng ett rim medan en DJ körde scratching.
Rapmusiken, min rapmusik, kom till mig 1988, 1987.
Jag var 17 år gammal.
Jag jobbade på ett lager på Avenida Brigadeiro Luís Antônio.
Vi lastade av lastbilar.
När de var sena, brukade jag skriva.
Jag var kontorspojke,
och klev av vid São Bento för att ta mig till jobbet.
Många namn kom därifrån.
Thaíde, DJ Hum, MC Jack, Backspin, Os Gêmeos…
São Bento var mötesplatsen för brasiliansk hiphop.
Se, så mäktig den platsen var.
Med start nu,
två timmar av den bästa musiken i São Paulo med Zimbabwe-teamet.
Folkets sound.
Vi var vid São Bento en dag. En kille dök upp och frågade:
"Vilka är killarna från Capão som säger att de kan sjunga?"
Jag bara: "Det är jag!"
Han frågade, jag sa aldrig att jag var toppen.
"Ja, man håller en rap-tävling eller nåt. Vi anmäler oss."
"Vi anmäler oss."
"Vad ska vi heta? Vi måste hitta på nåt."
Vi kom på B.B Boys och anmälde oss.
Vi rappade två gånger och vann tävlingen.
Helvete! Vi anmälde oss och vann!
"B" punkt "B" Boys, du vet? B. B Boys.
Bad Black Boys. Vad förväntade du dig?
Vi var 17.
B. B Boys är vårt namn Vi är B. B Boys
Hiphop är vår dans Och rap är vår röst
Vi kom från underjorden Vem kunde tro det?
Det är inte USA:s getto Utan brasiliansk periferi
Allt kan hända Ingen kan undvika det
Vi dödar och dör Av inga skäl alls
Vi hamnade i Edifício Copan.
Vi kom dit, en grupp spelade in och Edi Rock och KL Jay var där.
"Vad händer, DJ!" Jag minns det exakt.
Han ryckte till så här. Vi var ligister från södra sidan.
Kleber var alltid diskret.
"Jag heter Edi." Och sen: "Rock!"
"Mitt namn är Edi," så pekade han på Kleber som scratchade: "Rock."
"Det är grymt! Det är galet. Det är New York-stilen."
Vi blev deras fans.
Jag heter Edi Rock Och nu ska jag visa dig
Rap är en konstform Därför ska jag sjunga
Så vrid upp radion och lyssna
På det jag har att säga Du älskar det säkert
Vi beslöt att slå ihop
B.B Boys, Brown och Blue och Edi Night och KL Night,
Edi Rock och KL Jay.
Vi började hänga med varann.
Jag träffade Milton Sales,
som är en viktig del av vår historia.
Han var en del av…
…vår förhistoria.
Innan vi hette Racionais.
Milton var ansvarig för mötet
mellan KL Jay, Edi Rock, Brown och Blue.
Det var första gången jag hörde min röst i en inspelning.
Han var ett stort Bob Marley-fan och hade varit manager för ett reggaeband.
Han var säker på att vi skulle bli som den brasilianska versionen av Bob Marley
och prata om vårt folks liv.
Om han inte höll med om vår politik av nån anledning, ifrågasätta han den.
Han pekade oss i rätt riktning.
"Prata om det här, för det är nödvändigt och ingen pratar om det."
"Du har rytm, du är bra med beat. Använd det för att försvara folket."
Jag hade inte ens varmvatten.
Hur kunde jag försvara folket?
Dumma rasister, lämna oss ifred
För de fattiga familjerna orkar inte mer
Vi alla vet det, de räds det
Den likgiltighet som känns Mot de behövande
De kommer
Med auktoritet Och ständiga fördomar
Och plötsligt blir vår plats
Ett levande helvete Och hur gör vi anspråk på våra rättigheter
Om vi bara är medborgare Och de är systemet?
Desinformation är vår huvudfråga
Men ändå vill vi vara jämlika
Dumma rasister, lämna oss ifred
Rap tog mig från Capão på ett sätt.
Jag fick jobb långt bort.
KL Jay bodde på norra sidan, så vi sov hos honom.
Det kan ha hindrat oss från att dö där.
Är du med?
Capão hade inget att erbjuda då.
Bara lera och att bli skjuten.
S. LUÍS KYRKOGÅRD
Brown och jag började jobba ihop.
Han var arbetslös.
Jag var kontorspojke på ett företag i stan och ordnade jobb åt honom där.
Vi började träffas varje dag.
Vi fick en inbjudan från Zimbabwe.
De bjöd in Edi Rock och jag följde med.
Zimbabwe hade ett partynätverk i gettot.
På den tiden kallade vi dem "Bailes Black",
för 90% av klientelet var svarta.
Det kanske till och med var 99%.
Efter ett tag började vi växa och expandera,
så pass att vi behövde live-artister,
för vi hade inga.
Vi fick hämta Carlos Zafé från Rio,
Banda Black Rio från Rio,
Tim Maia från Rio…
Kanske om vi hade ett skivbolag, kunde vi belysa nåt eget.
Vi ville bli den brasilianska Motown.
Bara svart musik, bara svarta.
Vi ordnade ett samlingsalbum: Consciência Black.
Den skulle innehålla flera MC:s,
och den som utmärkte sig skulle få en egen LP.
KL Jay kom med en James Brown-skiva.
Han samplade en otrolig James Brown-låt, och jag rappade över den.
När jag rappade, blev alla imponerade. "Så jävla grymt! Riktigt getto!"
Inspelningen nådde killarna i Zimbabwe.
De visste inte ens vem som sjöng.
"Vem sjunger den här?"
-"Det är killarna från…" -"Vilka? "
Vi är Racionais MC:s: Ice Blue, Mano Brown, KL Jay och jag, Edi Rock
Allt bra, Mano Brown?
Inte riktigt, brorsan Vem tar hem de oskyldiga offren?
Men livet fortsätter Än sen? Vem bryr sig?
Samhället slår igen dörren ändå
Läget, Ice Blue? Panik!
VÅLDET TAR ÖVER SÖDRA SÃO PAULO
Så när dagen blir mörk
Bara de som är där Vet vad som pågår
Det verkar som okunnighet alltid vinner
Och vi är ensamma Ingen vill höra vår röst
Fylld av skäl Reglerad av knytnävar
Utan vittne som visar sig
Och du kan tro Att sanningen utelämnas
För vem kan garantera min framtid?
"Pânico na Zona Sul" avslöjade medborgargardet.
Ingen sa det, men vi alla visste det.
Men "Pânico na Zona Sul" fördömde dem.
Det är jävligt modigt.
Med direkta uttalanden.
"Hämnare" kallar de sig
De dödar och förnedrar och avfyrar kaos
Och polisen visar ingen vilja
Att utreda sanningen
För det är obekvämt
Varför skulle de hjälpa Dem de anser vara brottsliga?
Så historien fortsätter utan problem
Paniken på södra sidan kvarstår
Panik på södra sidan
Det var ett vägskäl.
Som Atommyran.
Den var liten och okänd, men stark.
Det var många
som började lyssna.
Så vi sammanslöt oss, så klart.
Vi delade samma önskan
att skapa mäktig musik för folk att lyssna på.
På den tiden. För gettot att lyssna på, för de svarta,
för de förföljda och förtryckta.
Jag kände mig ofta skyldig för att jag inte var från en favela.
Sen upptäckte jag att Jorge Ben inte var det heller, så då var det lugnt.
Det här är vår grej!
Södern är vår!
Vi åkte till fru Maria
för att repetera hos Kleber.
Fru Maria fick stå ut med oss.
Vi förde mycket oväsen, dagen lång.
Zimbabwe gav ett erbjudande att spela in en LP.
Skivan tog för lång tid att komma ut.
När den äntligen gjorde det, var gruppen försvagad.
Vi gjorde spelningar, men det räckte inte för mig,
för jag hade ett barn,
jag hade två bröder, jag betalade hyra.
Jag hade sagt upp mig, men skivan kom inte ut.
Helvete…
Skivan kom inte ut.
Inget hände. Jag hade inget jobb.
En dag dyker Serafim upp med skivan Holocausto Urbano.
Han sa: "Här är den."
Helvete! Vi kramades och alla sa: "Fan, äntligen!
Fan, Holocausto Urbano är ute!"
Låtarna var ännu mer aggressiva.
Det var inte vår avsikt, men tiderna krävde det.
Det var ett skrik som fastnade i våra halsar.
Jag ska berätta varför världen är så här
Den kunde vara bättre, men det är så illa
Svåra tider, att leva är tufft
Vi söker en riktig anledning
Men ingen känner till Svåra
Svåra tider
KL Jay!
Svåra tider…
Så saker började hända,
som att Brown gifte sig med min kusin Eliane.
Det var albumreleasefest och vi tog bussen tillbaka.
Vi åkte genom Largo 13 de Maio,
och alla var väldigt glad. Så lyckliga.
Vi klev av utan att betala. Vi bara gick.
Föraren ropade på oss.
Vi gick iväg i tystnad.
När vi var långt borta, stoppade polisen oss.
Föraren ringde dem och de kom springande.
De ställde oss mot väggen.
Vi fick stryk.
Rejält med stryk.
Särskilt Blue och Brown.
Polisen fick Brown att vända sig mot väggen och böjde sig ner.
Han slog honom mellan benen, nerifrån och upp.
Jag hade handfängsel. Jag fick ett slag i ansiktet.
Jag hade handfängsel.
Så sa polisen:
"Vi griper er. Ni damer kan gå hem."
Jag sa: "Jag går inte."
Jag är säker på att om jag hade gått, hade det blivit mördade.
Det var upprörande. Alla var förbannade.
Man släpper en skiva och på vägen hem blir man misshandlad.
Våra texter pratade om protester och storstans problem.
Det var motstånd och konfrontation
mot allt förtryck och underkuvande vi led även efter diktaturen.
80-talet var en hemsk tid för brasilianska svarta.
Från 1970 till 1980 gick den vita befolkningen från 61% till 55 %.
På tio år ökade antalet svarta från 28 % till 38 % av befolkningen.
Om trenden fortsätter, kan de svarta utgöra 60 % av befolkningen,
och de kan styra brasiliansk politik genom att hålla alla nyckelpositioner.
Det är galet, eller hur?
Killen gör ett uttalande
som säger att svarta kvinnor inte får skaffa barn för vi kan bli en majoritet.
Och därmed ta makten.
KONTROLL AV SVARTAS FÖDELSETAL
Det var den tidens utrotning.
En ny demokrati föddes, fast den inte existerade.
Den föddes i en övergång mellan militärens knutna näve
och en ekonomisk kris.
Den typ av rasism vi upplever i Brasilien är typen som tömmer svarta människor.
Inte ens hat fanns kvar.
Och hat kan vara en användbar känsla i ett krig.
Att känna hat är en sak, att känna ingenting är en annan.
Så fort vi började känna ambition med rap,
blev vi ett med Public Enemy,
även om de inte visste att vi fanns.
Är du med?
Var de än är, vill jag vara där också,
om än på håll eller bara i tanken.
De här namnen började dyka upp, som Malcolm X och andra.
Vi ville lära oss om det här, så jag gick på en Black Power-fest.
Och sen började andra rappare också gå dit.
Vi var tvungna att sammanföra två saker
som var besläktade, men åtskilda.
Den organiserade svarta rörelsen,
med svarta som gick i skolan och var medvetna om saker,
men saknade tillgång till de svarta ungdomarna som inte var det.
Racionais hade tillgång till de här ungdomarna.
Det var då saker började hända.
Man skulle hålla en marsch för att sammanföra svarta.
Det gick ett rykte om att skinheads skulle gå dit
och misshandla folk.
Vi var på Geledés och alla var så rädda.
"Nej, det är inte bra, vi borde ställa…"
"Va?
Vänta. Vi åker till gettot. Vi är strax tillbaka."
Vi kom tillbaka beväpnade och sa: "Marschera, vi kommer.
Låt se om flintisarna vågar dyka upp. Vi tuttar eld på dem."
Två familjer kom samman: den politiska svarta rörelsen
och de nya ungdomarna som sjöng.
Trångsynt Trångsynt
Du lyssnar inte på mig Eller förstår inte vad jag säger.
Jag försöker varna dig Du kallar mig en dum svarting
Primitiv och arg Du vet det
Våra spelkort har det fifflats med
Du har två vägar ut Var medveten eller drunkna i din apati
Välj din väg Ett virus mindre
Var en sann, ren och bildad svart man
Eller bara var ännu en trångsynt bror
VÄLJ DIN VÄG
Trångsynt bror
Ett virus mindre
Välj din väg
Vi visste inte ens om Racionais skulle bli nåt,
hur kampen utvecklade sig, eller vilka motståndarna var.
Det var alla.
Vår egen okunnighet var vår motståndare.
Att stå utan sak, brist på erfarenhet. Allt var ett motstånd.
Med tanke på allt det här,
är det fenomenalt att vi gjorde det där.
Orisha-andarna måste ha lagt sig i.
Vi var inte smarta nog att göra det.
På riktigt.
Fotona.
Där. Det är samma funk-låt som…
Det här var på Zimbabwe.
Det här är på Zimbabwe.
-Jaså? -Ja.
På den tiden älskade vi att röka en joint i bilen när vi lyssnade på Jorge Ben.
Jag ville vara som han, sjunga så där.
Jag kunde visualisera mitt grannskap när jag lyssnade på hans musik.
Det är inte så lätt att förena en politisk idé
med en dansrytm.
Det var en kunskap vi inte hade ännu.
Hans ordförråd var otroligt.
Och den var full av rytm i sig.
Jag upptäckte ett backingtrack mitt i harmonierna,
"Carol, Carolina"
Jag sa: "Det är grymt. Rösten är arabisk. Det var Afrika!"
Det var låtarna jag gillade
när vi gjorde Raio X do Brasil.
1993 Vi är tillbaka, för fan
Racionais
Nyttjar och missbrukar Vår yttrandefrihet
En av få rättigheter
Unga svarta har Än idag i det här landet
Du träder in i informationens värld
Självinsikt, fördömande och skoj
Det här är en röntgenbild av Brasilien
Välkomna
KL Jay!
Riv den!
KL Jay, den rasande hunden från norra sidan.
Hallå!
Vill ni se nåt?
Läget, södra sidan?
Mår ni bra?
Jag hejar på norra sidan.
Jag hejar på östra sidan.
Jag hejar på västra sidan.
Jag hejar på fred
i alla fattiga samhällen på södra sidan!
En helg i parken
Helgen är här Och vi vill alla ha kul
Sommartid, allt är glädje
Januari i São Paulo, södra sidan
Alla slappnar av Under den varma, blå himlen
Jag vill njuta av solen
Träffa mina vänner Och kasta boll
Inga problem
Jag är en timme från mitt grannskap
Snart vill jag se alla i fred
En, två, tre bilar på trottoaren
Alla de rika pojkarna är glada och livliga
I öppna garage tvättar de sina åkdon.
De slösar vatten och har fest
Se på allt folk
Glassaffärer, biografer och poolerna är uppvärmda
Titta på alla rika pojkar och flickor
Dränk den slynan i poolen
Det finns gokart, jag kan se dem
Precis som de jag såg på tv igår
Kolla in den där heta klubben
Kolla in den svarta ynglingen Som tittar in utifrån
Han minns inte ens Pengarna han måste sno
Åt sin fulla far som skriker i baren
Han minns varken igår Idag eller framtiden
Han drömmer genom väggen
I gettot är glädjen densamma
Nästan middagstid, alla är euforiska
Här bor mina bröder och vänner
Och de flesta här ser ut som jag
Här är jag en stor grej Jag styr folkmassan
Folk har dansat samba Sen kl. 10.00
Var uppmärksam på takten Och tänk på tonen
Vad säger du, Mano Brown?
Be för ordningen
Den bästa mästaren i låginkomst
Södra sidans samhälle är värdigt
Ett lik i trappan En gammal dam kommer fram
Polis! Dödsstraff! Polis! Hjälp!
Svarta och fattiga människor relaterade till låten då.
Det var den stora revolutionen
när vi blev populära.
Vårt första hinder var att nå gettot.
Till dess, hade vi inte lyckats.
Vem var intresserad av idéerna? "Voz Ativa", "Negro Limitado"?
Några elever, några lärare.
Några specialister. Några, alltid bara "några".
När "Homem na Estrada" kom ut, slog vi igenom.
Vem styr allt?
De rika.
Vem fördömer? De rika.
Vilka är lagstiftarna?
De rika.
Jag har aldrig sett en rik tjuv dö.
Många av mina vänner hann aldrig fylla 23.
De sitter antingen i fängelse eller är döda.
Alla kan leva i fred och ha allt inom sina rättigheter.
Men vissa känner sig berättigade att förneka dig allt det
bara för att de anser att du är underlägsen.
Alla här kan vara vad de vill.
Ledamöter, kongressledamöter, lärare, advokater,
fotbollsspelare, sambasångare eller rapsångare.
En man på vägen börjar om sitt liv
Hans syfte, hans frihet
Har gått förlorad, dragits av
Han menar att bevisa för sig själv Att han verkligen förändrats
Att han har återhämtat sig Och vill leva i fred
Att aldrig se tillbaka
Att säga till brott "aldrig mer"
För hans barndom var ingen bädd av rosor
Från ungdom, bara smärtsamma minnen
Ja, äntligen tjäna pengar, bli rik, till slut
Många har dött med så höga drömmar
Men säg vem som kan vara lycklig Och inte desperat
Att se deras barn födas i fattigdom
På en plats där baren var enda nöjet
Och candomblé, som gav välsignelse
Det här lägger grunden För historien jag ska berätta
En man på vägen
Det var då jag nådde det brasilianska folkets hjärta.
Deras själ.
Hur pratar du om svart och vita eller fattiga och rika mot brasilianare?
De är inte från Bronx.
De föddes inte till "bara vita" eller "bara svarta" badrum.
Det är ett annat perspektiv, en annan känslighet.
Låten exploderade över en natt.
För varje tio bilar som körde förbi, spelade åtta "Homem na Estrada".
Herregud…
Låten började spelas på radiostationer som inte bara spelade svart musik,
eller svart festmusik.
Den började spelas över hela Brasilien.
Alla var glada att låten spelades.
Skivorna sålde.
"Jag måste prata med dig," sa Brown.
"Serafa, så här är det. Jag är upprörd.
Det här är skitsnack, Serafa. Vad fan?
Min låt spelas överallt.
Den spelas på rika personers stationer, även på religiösa stationer."
Jag skrev inte låten för att den skulle spelas överallt.
Varför spelar de den?
Ring dem och se till att de slutar spela den."
Jag hade ingen makt att få ut den dit. Hur skulle jag ta bort den?
De tar din frihet Din familj, din moral
Även efter att du lämnat fängelset
Du är alltid känd Som före detta fånge
Jag litar inte på polisen…
De jävlarna!
När Racionais blev kända med "Homem na Estrada",
fastnade "jag litar inte på polisen, de jävlarna", i folks huvuden.
Polisen sa: "Vad? Vilka är de där?"
Så de började jaga oss.
Vi spelade in texten
och spelade konserter där vi sjöng den.
Publiken upprepade den.
Det var 50 000 som upprepade den, 100 000 som gjorde det.
Under en konsert i Anhangabaú, stod polisen för säkerheten.
Alla sjöng: "Jag litar inte på polisen, de jävlarna."
Vad tror du hände?
Showen var över.
Polisen avslutade programmet.
Alla poliser drömde om att starta nåt med Racionais.
Alla polisstationer i ett område blev varnade när jag skulle sjunga.
De sa: "Alla får sjunga här utom de.
De är inte välkomna i mitt distrikt."
Det var en hedersfråga för polisen då.
"Vem som helst får komma, utom de."
Vi riskerade att bli skjutna på vägen ut.
Jag var i köket och telefonen ringde.
"Hälsa din son
att vi tänker döda honom.
Han får sluta tala illa om polisen.
De tycker att de är så bra."
Då sa jag: "Innan ni dödar honom, kommer ni hit och dödar mig först."
Min andliga ledsagare heter Ogum-de-Lei.
Han ser efter oss.
Ana var alltid med dem.
Den här är också min vän, hon är min vän…
Var är…?
Hon följde sin son överallt.
Hon reste överallt med dem.
Stick härifrån!
Hon stod honom väldigt nära.
Det var bara de två.
Hon följde allt, hon kunde alla texter.
Du, Blue!
Eftersom vi ska till polisstationen,
vi måste det, det går inte att undvika.
Det är systemet.
Vi vill se vårt folk
långt från alkohol, långt från kokain,
långt från crack, långt från brottslighet.
Men vissa vill se oss uppleva alltmer problem och död.
Absolut.
De rika blir alltmer mäktiga och vårt folk krossas.
Absolut.
Om du säger att du inte önskar det, är du farlig.
POLISDISTRIKT 3
När man visat vilken sida man står på, följer konfrontation automatiskt.
Allt vi sa, var vad de inte ville höra.
Vi uppförde oss precis som de inte ville att vi skulle uppföra oss.
Kan du gå, är du snäll?
Förföljelsen började.
När vi kom till stationen, var chefen livrädd.
"Vem är ansvarig för det här?
Vem är polischef?"
"Ni har gett mig problem.
Tre advokater, en senator,
två kongressledamöter och borgmästaren ringde mig."
Det var då Racionais visade sin styrka.
Är ni redo för krig?
En för alla,
och alla för en!
KL Jay!
För lite oväsen!
Racionais!
Gott folk!
Prisa Gud!
Den största!
Från São Paulos gator till världen…
ARGA, RADIKALA, RACIONAIS MC:S
DE ÄR SVARTA, ARGA OCH GRYMMA OCH DE VISAR INGEN NÅD
Vi började uppträda utanför São Paulo.
Vi började resa.
Vi satte oss på en buss och åkte
dit musiken måste föras. Det var oundvikligt.
Rap var tvungen att komma dit.
Sen uppmanades vi att skaffa företagslicens.
Vi hade pappersarbetet klart, kontor och allt.
Då sa revisorn att vi kunde börja bära vapen.
Jag sa: "På riktigt?
Vi är beväpnade och farliga. Kom an."
Vi tänkte som
ett gäng.
Därför har vi det ryktet om oss.
"Jösses, Racionais!"
För när vi kom till arenorna, var de fientliga.
Vi spelade inte på den här sidan rälsen. Vi spelade på platser som Fundão,
där det verkligen hände saker.
Vi kunde inte vara fegisar.
Vi måste vara tuffa, alltid redo.
Ta inte av kamerorna från dem. Okej?
Fan…
När vi kom till festen i Pelotas,
var det många poliser. Enorma vita poliser, väldigt starka.
De sparkade några barn.
Så KL Jay ska prata med dem.
Och de slog en pojke med pistolen.
Han blöder.
En av våra kusiner märkte att en av poliserna gjort bort sig,
så han tog vapnet och gick på bussen.
Plötsligt var bussen omringad
och vi satt fast där inne.
Då dyker Priscilla upp.
"Ursäkta, jag är deras manager. Jag pratar med dem. Oroa er inte."
Bussdörren öppnas, Priscilla går in.
Några minuter senare är vi vid fönstren och riktar vapen mot polisen.
"Dra åt helvete, skitstövlar!"
Word! Pojkarna är samlade så låt oss ha lite kul.
Jag vill se alla chilla, inga problem.
Edi Rock, KL Jay, Ice Blue och Mano Brown.
Vi hade inte fel.
Polisen gjorde det lätt att ta hans pistol och han ville skada oss.
"Ta din pistol och gå, okej?"
Sen släppte de bussen.
Men på vägen, när vi var
ungefär tio kilometer från där allt hade hänt,
sköt de sönder bussen.
Många skott avfyrades.
Bussbolaget hyrde aldrig ut en buss till oss igen.
-Dra åt helvete! -Nej, du kan dra åt helvete!
-Dra åt helvete! -Jag skäller inte bara!
Rör mig inte! Jag är polis.
Än sen?
Efter all förföljelse gjorde vi vår första flygning som band.
Vi är här. Eller hur?
Eller hur? Lägg av.
Jag hade aldrig flugit förut. Första gången var med Racionais.
-Där är André, styrman. -André är här.
Hur många till ska ombord?
Så här är det. Ni är smala,
så ni måste byta plats. Vi fyra ryms inte.
Vi gör oss redo för start. Alla är ombord. Redo för start.
Kom igen…
Får jag säga en sak?
Hjälp!
Vi började bara resa efter 1994.
Inte mycket innan dess.
Vi åkte till Brasília.
Bilderna är från Brasília.
-Åkte vi med buss? -Jag minns inte. Inte med flyg.
Hur åkte vi, då? Jag minns att det var hemskt.
Minns du när Cabelo glömde vår lönecheck på…?
"Vår manager är en idiot!"
Cabelo kom tillbaka med pengarna i handen.
"Är det pengar ni vill ha?"
När jag först fick
mina lönecheckar och pengarna från försäljningen,
hade jag ingen aning.
Jag tänkte: "Vad ska jag göra med pengarna?"
Milton la dem på bordet och jag sa: "Vad är det för pengar?"
Vart ska jag med pengarna? Jag tar inte med dem nånstans."
"Men det är dina pengar." Jag sa: "Är allt det här mitt?"
Jag köpte en ny motorcykel och när jag dök upp sa alla:
"Skrävlar du nu? De kommer inte att förstå."
Jag sa "Bror…
Bara för att vi är svarta och politiska, får vi inte ha en fin hoj?
Vad fan?
Då slutar jag, blir en ligist och har min egen skit.
Är det så?
Får jag ha min mc, då?
Jag köpte den med mina pengar, ingen annans.
Okej?"
"Okej."
Och när de minst väntade sig det, köpte jag en grön Silverado-lastbil.
Wow!
"Jag behövde en bil för att frakta mina cyklar."
Capão Redondo, södra sidan, Ice-T och Racionais. Okej?
Det är tufft här nere, men det är äkta.
Jag tror att vissa i South Central måste komma hit och se hur det är.
Det här är Ice-T som lanserar tillsammans med Racionais.
Ljudet av favelan.
MTV Brazil.
Fred.
RACIONAIS OCH PUBLIC ENEMY SÃO PAULO, BRASILIEN
Vi hade börjat försörja oss på musik.
Vi belönades verkligen.
Jag kunde inte sitta hemma.
Jag var singel, var aldrig hemma. Och jag hade pengar…
Ibland var jag inte hemma på en vecka.
Mamma blev galen.
"Edivaldo, pojk!"
Jag var på klubbar med Edi Rock hela tiden.
Vi två brukade åka till Clubhouse bara vi.
Många gånger.
Det var en övergångstid mellan
att vara fattiga ungar, tjäna pengar och vara berömda.
Man får uppleva dåliga tider.
Om man inte…
…tar ansvar, om vi säger så.
Jag var oansvarig, omogen.
Vi körde till en konsert och jag…
…på motorvägen, på Marginal,
trampade jag gasen i botten. Vi var lite sena.
En bil körde ut mitt på vägen. Jag följde bilen framför.
Jag såg inte bilen svänga ut.
Jag körde på den. Den körde in i en gatlykta.
Eftersom man inte använde säkerhetsbälte då,
slog föraren i huvudet…
Han fick huvudtrauma och avled.
KOLLISION MED RAPPARES BIL DÖDAR EN
Min bil voltade och jag hamnade på sjukhus.
Det var hemskt.
Jag blev glad, och plötsligt… Pang!
…faller världen samman? Vad fan?
Jag drog in killarna i nåt som inte var deras fel.
Det var allvarligt. Det kunde ha blivit gruppens slut.
Varje gång vi släppte ett album, följde nåt på det.
Det var Edi Rocks olycka, Blue miste en son.
Ja…
Vi måste vara starka.
Allt det hände samma år som skivan kom ut.
Vår första smak av framgång följdes av döden.
Pengarna började ta slut.
Jag hade räkningar, men hur skulle jag betala dem?
Det var en hemsk tid.
Det var bestraffande. Jag bodde framför en kyrkogård.
Det fanns inga fönster så huset var fullt av mögel.
Jag tänkte: "Här kan du inte bo.
Se hur du lever. Nå?"
Jag bodde i Cohab.
Precis när jag trodde att mitt liv skulle bli bättre,
insåg jag att det kunde bli sämre i Cohab.
Cohab var tuffare, trots grannskapet.
Det var mindre romantiskt.
Konstiga saker hände där.
Min dotter föddes.
Sen föddes min andra dotter.
Jag måste få fötterna på jorden.
Jag ber alltid om att vara ett vägledande ljus.
Brown sa: "Låt oss göra nästa skiva?"
Men var ska jag börja?
Du vet, som…
Politiken hade nått en kokpunkt i Brasilien.
Hiphop var på väg att ta över världen.
En mer liberal inställning började blomstra.
Då hade vi redan varit övertygade om,
av utomstående krafter, att vi hade ett uppdrag.
Jag hade upplevt ett nytt sätt att leva och det infördes i musiken.
Det var vår gotiska fas.
Ett tyngre språk, hårdare.
Den här skivan var ett intensivt dyk, en djupdykning ner i helvetet.
Sextio procent av missgynnade ungdomar utan brottsregister
har utsatts för polisvåld.
Av fyra som dödats av polisen, är tre svarta.
Endast två procent av studenterna i Brasilien är svarta.
Var fjärde timme dödas en ung svart person i São Paulo.
Jag är Primo Preto, ännu en överlevare.
Vi talar för folket.
Vi är en röst för dem utan röst.
Folk identifierar sig med vad vi sjunger, vad vi säger, hur vi klär oss.
Och vårt beat är mäktigt,
det är oemotståndligt. Det går inte att undgå.
Våldsamt fredligt och sanningsenligt
Jag ska kapa ditt resonemang
Att röra om ditt blod och ditt nervsystem
Och inte nog med det, Brown är som en rabiat hund
Nummer ett, en terrorist från gettot
Ole, dole, doff Jag har nåt åt dig
En giftig rap eller en dusch av kulor
Och profetian blev sann som förväntat
En-nio-nio-sju! Efter Kristus
Svart ilska återföds ännu en gång
Racionais, kapitel 4, vers 3
Skivan var ett fenomen.
Alla låtar var hits.
Tanken var att bli populär bland ungdomarna.
Bland våra kamrater.
Jag anslöt mig under "Sobrevivendo no Inferno".
Mitt telefonnummer stod på omslaget.
Det ringde konstant.
De hade två, tre föreställningar varje kväll. Jag var stödet.
Jag var tillgänglig dygnet runt. Jag måste vara alert.
Om nåt hände, var jag tvungen att kontakta en vän eller en advokat.
Jag övervakade dem via telefon: "Är ni framme än?"
Meires nummer fungerade som sjukhus, polisstation, akuten, bank.
Så Meire tog sig an den svåra delen.
Jag säger ofta att Meire är den svarta lådan till Racionais flygplan.
Fram tills dess hade jag bokat våra konserter.
Jag släppte taget. Hon tog över från sin hemtelefon.
Jag kunde fokusera på den kreativa processen.
Varje person har ju sin process.
Energin kommer ur dina inälvor, artärer,
och går in i maskinen.
Som ett spöke eller en ande.
Den går in i maskinen, man samplar den, gör några ljud och den kommer ut.
Jag kan prata om "Mágico de Oz", till exempel.
Jag var hemma med Edi Rock.
Jag visade honom texten. Han sa: "Grymt. Vi väljer en sampling."
Jag visade honom en Isley Brothers skiva.
Låten var långsam, så jag sa: "Kolla hur den låter vid 45."
Så jag tryckte på knappen och…
Han sa bara: "Oj! Den vill jag ha! Fantastiskt!"
Det handlar om eftertanke, bror
Det handlar om att tänka
Polisen är alltid ett dåligt exempel
Tvättar mina gator med blod Och driver hatet längre in
I stadens hörn
I enkelhetens ytterligheter
Min frihet stals
Min värdighet kränktes Nej!
Bröderna måste inse
Sluta döda och förbanna varandra
Ta bort skiten härifrån
Gud förbjude, jag vill inte Att min son ska dö
Eller att en av mina släktingar Ska svälja en kula
Måste jag dö För att Gud ska höra min röst?
Eller måste jag förvandla stället Till det magiska landet Oz?
Hallå…
UNGDOMSFÄNGELSE
Ingen föddes för att leva inlåst
eller inom fyra murar.
Eller gå med huvudet nerböjt med händerna bakom ryggen.
Så om ni alla är i samma system,
om ni alla lider, alla kommer från samma plats,
från lidande och fattigdom. Är ni med?
Vissa har en pappa som dricker, vissa har ingen pappa, som jag.
Vissa har fått dra i trådar för att hjälpa sina mammor.
Ingen här är bättre än nån annan.
Alla gör misstag, alla har brister.
Vi kan peka finger och söka bestraffningar,
för ni alla bestraffas och ingen gillar det.
-Eller hur? -Ja!
Jaga er, så jagar jag min. Det är fredens magiska formel.
Det här jäkla stället är ett minfält
Hur många gånger har jag funderat på Att kasta mig ut?
Men mina kvarter är allt jag har
Mitt liv är här, jag kan inte bara dra
Att fly är för lätt, men jag låter bli
Jag ska inte förråda Den jag var, den jag är
Jag gillar vart jag ska och vart jag har varit
Favelans lärdomar var för bra för mig
Den låten handlar om sin samtid, så folk gillade den.
Det var en välsignad tid.
För det var min verklighet.
Jag bodde där. Jag förstår varför folk
håller fast vid sången.
Det är en välsignad sång.
Hallå…
Minns nån när det här hände?
Kanske en stor andel av er var barn och inte minns.
Men ni andra kommer att minnas.
Det är en del brasiliansk historia som nyligen skrevs.
Som om det hände i Vigário och Candelária.
Och det händer i São Paulo hela tiden också.
Ännu en del brasiliansk historia som skrevs i blod.
Drygt 340 poliser från São Paulo
fick order om att invadera nionde paviljongen i Carandiru-fängelset.
Soldaterna skulle hålla ett upplopp i schack.
VI SÖRJER
Under operationen dödades 111 interner.
São Paulo, 1 oktober 1992.
Klockan åtta på morgonen.
Här är jag, en annan dag
Under utkikens blodtörstiga blick
Du vet inte hur det är att gå
Med huvudet i siktet på ett HK-gevär
Ett tyskt maskingevär Eller kanske från Israel
Strimlar tjuvar som papper
Jag ville inte skriva den sången.
Killarna från nionde paviljongen bad mig.
"Ingen pratade om det och nu måste du."
Några av mina vänner i fängelset och andra såg
det här snacket på fotbollsplanen.
Jag presenterades för en kille som var äldre än jag.
Jocenir.
Han hade skrivit en politisk artikel om slakten.
När de presenterade oss på planen i åttonde paviljongen, under matchen,
var det så varmt, och vi rökte så här tjocka joints.
Jag läste den och sa: "Den är grym."
Jag tog med hans texter. Han tänkte inte mer på det.
Jag letade efter honom ett år senare, men han satt i ett annat fängelse.
Det tog ett år att hitta honom igen.
Och låten hade exploderat.
Hör du mig?
Den exploderade för att vi filmade den i fängelset,
och videon vann MTV Brazil People's Choice Award.
Låten exploderade.
Racionais MC:s!
MTV PRISER BRASILIEN
BÄSTA RAPVIDEON "DIÁRIA DE UM DETENTO," RACIONAIS MC
Det var en milstolpe för hela rörelsen, inte bara för oss.
För oss var det som världscupen, alla tittade och hejdade.
Vi gick upp och höll ett nio minuter långt tal
där vi gav folk eloger, pratade om favelor, fängelsesystemet.
Många trodde inte på vår musik.
De sa att rap inte är musik.
Men så här är det:
Racionais har ett uppdrag och vi slutar inte.
Vår musik är från gettot.
Det är svarta människors musik. Från svarta till svarta.
De fyra pojkarna från favelan bor fortfarande i favelan,
men nu har vi en röst.
Vi är här för att stanna.
Artisterna som rockar världen är här.
INTERNATIONELLA TITTARES VAL
Brasilien, Racionais MC:s "Diário de um Detento."
Skivan släpptes utomlands. Vi åkte utomlands.
Vi åkte till Kalifornien, New York, Tyskland, Japan några gånger.
Han sa åt mig att äta frukost och gick.
Jag bad honom vänta, sen stängdes dörren.
Nu väntar jag på nyckeln.
Tack.
Jag kunde se Brasilien annorlunda utifrån.
Det är ett sätt som skiljer sig från det som finns där ute.
-Det är bäst att inte försöka förstå. -Vad händer?
Hej. Hur är det?
Coolt. Jag är här med pojkarna. Här är de.
-Tjena. -Tjena, brorsan!
Kolla rapparna!
Tjena.
Bankrånet pågår. Kolla in projektet.
Så ska det se ut.
-Se hur det går för dem. -Tar de över världen?
-De regerar! -Bra jobbat!
Det finns många bra människor, många låtskrivare, tänkare,
som öppnar upp dialogen, breddar perspektiv,
förnyar kampen.
Min mammas förfäder kom härifrån.
Östra Afrika. De kushitiska folken.
De är väldigt gammalt folkslag som bebodde hela regionen.
-Det är väl ovanligt? -Det är sällsynt.
De flesta kommer från den sidan.
De flesta i Brasilien kommer från den mellersta delen.
Och härifrån också. Benin.
Min mammas förfäder har även blod från Benin.
De åkte härifrån till dit och åkte från hamnen till Brasilien.
Jag säger att "Sobrevivendo no Inferno" var min befrielse från slaveri.
Godkväll.
Jag är William. Jag är från Zimbabwe Records.
Vi är här för att dela ut guld-
och platina-skiva till Racionais!
För sitt hårda arbete, utan publicitet. Ni gjorde det här.
Det här är Mano Brown.
Han lät oss få slut på bensin.
Kan du fatta?
Mano Brown…
…från Racionais MC!
Racionais sträckte sig till många andra, inte bara oss fyra.
Det har alltid handlat om arvet och våra allierade.
Var och en av oss hade kontakter med andra artister.
Det var tanken.
Att främja nya artister och hålla maskinen igång.
Ed Loco lär oss fördela makt till vårt folk.
Berätta lite om att sätta upp en studio för att hjälpa grupperna.
Jag är fortfarande liten. Jag jobbar hemifrån,
gör vad jag kan för att hjälpa rörelsen.
Racionais var mer mogna,
mer oberoende när det gällde musik.
Vi hade egen utrustning och vi kunde göra det hemma.
Dexter fick ett erbjudande och började spela in från fängelset.
Vi kallades in för att producera albumet.
Man drev ett projekt på fängelset som tillät besök på vardagar.
Vi pratade med honom.
Och rörelsens ledare kom för att prata med mig.
Det fanns många rapgrupper i fängelse.
Det var ett socialt fenomen.
"Diário de um Detento", eftersom vi spelade in videon där,
öppnade deras sinnen.
De hade fritid när de var fast där inne.
Så de började rappa, en massa nya grupper.
När vi började lyssna på Racionais, herregud!
Svarta människor berördes djupt
i de olika områdena.
Det var ett uppvaknande.
Ett uppvaknande, en väckarklocka, ett stridsrop, ett krav på uppmärksamhet…
Det var allt man kan tänka sig.
Jag bad om gotiska bokstäver på omslaget
eftersom rappare från LA använde dem.
Det gick bra,
med symbolerna och allt. Jag ville ha det till min skiva.
Vi hade korset på omslaget,
och några killar dök upp på konserterna med stora biblar,
klädda som präster.
Några extremister.
De blandade tankar om ras, Gud och kriminalitet. Är du med?
-Du gör mig illa. -Coquinho! Stäng fönstret.
Du kommer att skada armen!
Herregud…
Hans arm kunde gå av.
-Ja! -Jäklar.
Ja. 1998.
Mano Brown, KL Jay, Ice Blue, Edi Rock.
Södra sidan, norra sidan.
Rösten från favelan som ingår i det.
"Om jag än vandrar i dödsskuggans dal,
fruktar jag inget ont,
ty du är med mig."
Det är vi på bandet!
Vad märkte jag?
Skivan började bli en exorcism.
När jag sjöng den, upprepade orden,
samma sak om och om igen, alla tillsammans,
uppstod värsta möjliga atmosfären.
Jag ogillade det, jag sjöng dem utan hjärta.
Jag njöt inte längre av festen.
Vi kom från en andlig bakgrund.
Och sångerna nämnde blodpölar.
Folk lyssnade på det hemma,
på platser där man borde ha kul.
För Guds skull. Det är farligt!
Det måste förändras.
Jag tror på ordens makt, på upprepning.
Hörni, så här är det…
När jag såg döda kroppar på konserterna, iklädda våra T-shirts, började jag tänka.
När de slängde upp liket vid mina fötter i Bauru…
…hade jag redan börjat tänka om.
Jag ifrågasatte hur värdelös jag var i allt.
De visste inte vad de skulle göra om nån sköts.
De hade slängt honom åt mig.
Är du med?
Folk klev över honom för att be om autografer. Jag såg det.
Killen vred sig av smärta och folk trampade på honom för att få autografer.
-Sluta. Sluta, hörni. -Det här är skitsnack.
Är jag en clown som pratar om fred medan ni dödar varann där nere?
Dra åt helvete!
Är jag galen att prata om fred?
Låt mig säga så här…
Systemet bryr sig inte om det finns tio döda killar utanför.
De vill se er alla döda.
Allt ni har är varandra. Är ni med?
Och era hjärnor. Eller hur?
Jag säger så här:
"Sobrevivendo no Inferno" drev oss bort från favelan.
College-ungar älskade den.
När jag insåg det, var jag tvungen att byta strategi.
Jag sa till dem: "Vi försvinner.
Allt är fel. Jag gillar inte det här. Det börjar bli gammalt."
En dag sa Brown:
"Hur många konserter kvarstår?
Pang. "Bara så många?
Vi gör dem och sen slutar vi på obestämd tid."
"Vad menar du? Vi kommer att svälta."
"Lös det. Var du inte en gangster?
Lös det. Är sjunga det enda du kan?"
Vi använder det vi har. Vi börjar om."
Och vi flyttade tillbaka till gettot.
Vi tillbringade tid där och andades in luften.
När vi lämnade scenen, kunde jag gå tillbaka och gå djupare.
Jag åkte tillbaka till Jardim Leblon, till mina rötter,
för att kolla mitt folk. Jag åkte tillbaka dit.
Hej, Brasilien, särskilt São Paulo.
Låt oss prata om de 500 åren, den här lögnen.
Åt helvete med 500-årsdagen av upptäckten!
Pedro Álvares Cabral och Christopher Columbus,
dessa skamlösa européer,
de kom hit och slaktade alla.
I skolan behandlas de som hjältar.
Åt helvete med det!
Nästa vecka har vi UTen Play, okej? Hej då.
Oavsett om man gillar det eller ej, var år 2000 en vändpunkt.
Allt från 90-talet började se ut som 90-talet.
Från och med år 2000 fanns inget annat sätt.
När tunnelbanan och Lula kom,
kom moderniteten till Capão.
Tillsammans med PCC och allt annat.
BACACHERI - VÄG- OCH JÄRNVÄGSFLYGPLATS - BR116
CARANDIRU-FÄNGELSET
Nästa station, Capão Redondo.
Då förstod jag allt igen.
Det fanns en helt ny generation av missbrukare, galningar,
ledsna människor, människor som led igen, av nya skäl.
Men jag såg också folk övervinna allt det med sån värdighet.
Övervinna sjukdom, fattigdom…
Utan gråt eller klagan, utan elegant.
Vackert.
Vi hade en vän då, DJ Nel.
I mellantiden mellan skivor, blev jag vän med den här killen,
och han började berätta om andra saker.
Andra ljud.
Han sa: "Du måste lyssna på Milton Nascimento.
Lyssna på Miles Davis.
Du måste lyssna på Clube da Esquina.
Ditt ljud har ingen dimension.
Det är som en sten i klientens ansikte.
Den behöver fler lager."
Jag frågade: "Fler lager?"
"Du måste känna till LSD."
Han pratade på om vatten och det vilda.
Han spelade musik, drack vin, rökte en joint,
mitt på eftermiddagen, med tio real.
Det var hans deal.
Jag tänkte: "Coolt! Jag hade inte märkt det."
"Bror, njut av ögonblicket. Njut av det du kan.
Allt handlar inte om samhälle och så.
Vi kan inte ens hantera allt det.
Känn dig själv först."
Jag höll bara med honom. Jag visste inget.
Det var en galning som gav råd åt en idiot, mig.
Jag trodde att jag var mannen, men jag var en idiot som bara höll med.
Det saknades i sista skivan.
Den här nya dimensionen.
När jag fick reda på den, var jag kär.
Han känner verkligen musiken.
Jag började gå till dammen när det regnade.
Jag var där när ingen annan var där.
När jag hade den för mig själv.
Det gråa ljuset…
Det var lite av en själviakttagelse.
Vind, åska…
…neuros…
Det var ett perspektiv som vi inte hade gått in på
på sista skivan.
Känslan av svaghet vi delar, men som förblir outtalad.
Din välsignelse, mamma
Vi inleder vår sändning
Det här är din Exodus-radio
Hallå!
Låt oss vakna, låt oss vakna
För solen väntar inte Kom igen, låt oss vakna
Tiden ledsnar aldrig
Du bad om det
Du bad om en möjlighet. En andra chans
Gud är god, eller hur?
En ny dag, bara för dig
Vilken fantastisk blå himmel!
Låt oss vakna, låt oss vakna
Se på dig Jag litar på dig i det här kriget
Latheten är segerns fiende
Det finns ingen plats för de svaga Och fegisen dör utan att ens försöka
Jag ska säga sanningen Det är tufft
Det finns ingen tillit
Och fiender kommer gratis
Det är en betongdjungel Som krossar de ödmjuka
Du är lika stor som din dröm
Gör det rätta, gör din grej
Låt oss vakna, låt oss vakna Håll huvudet högt med ärlighet
Vad är du så rädd för? Det har aldrig varit lätt
Samla dina bitar och gå med i striden
Men kom ihåg, vad som än händer
Det finns inget som En dag efter en annan
Vi är tillbaka, bröder!
Du är på São Paulos gator
Där pojkarna håller sina känslor Under sina fotsulor
Det är inte pessimism Det är bara så det är
Leva och leva stort Pojkarna blåser rök
Det är det söta giftet…
Oj! Canela!
Jag snubblade, men kom tillbaka för er
Jag kom tillbaka för bröderna
Och följaktligen för pengarna
Och Herre
Det är gott!
Det är så det är
Mitt sinne är en labyrint Och mitt hjärta gråter
Det gråter nu Men kommer att skratta sen
Följ med mig, broder, följ med mig
Vi fokuserade på vårt område.
Bröderna, mötena, våra familjer. Våra rötter.
Ett gäng galningar Samlade vid gathörnen
Och sa: "Låt oss göra det här!"
Till varje pris
Gör det själv
Du för oss, oss för oss själva
För oss och våra kamrater
Och för vår granne
Och det är det
Jag känner vad jag kan, nerver och ben, ja
Om vi är de vi är Ett nät av kromosomer
Med styrkor och svagheter
Det är så och så är det
Ha tro, för Gud är rättfärdig
Glöm aldrig, broder,
Håll huvudet högt
Oavsett vad eller när
Ha tillit För blommor växer till och med på tippen
Be för oss, pastor, kom ihåg oss
Kvällens gudstjänst går fortfarande bra
Jag beundrar de troende Snälla, ursäkta mig
Vilken rip-off, vilken plan Jag ber om ursäkt
Ibland känner jag mig lite osäker
Som en hund Utan tro på framtiden
Då kommer nån? Vem är vem? Vem kan det vara?
Ge mig en leksak som genomborrar kläder…
Jag är pretentiös nog att säga att jag förkroppsligade
São Paulo-gettots anda den dagen.
Alla dess koder.
Jag är krigare för rap
Alltid på högspänning
En för en, Gud för alla Jag passerar bara igenom
Galet liv Jag är inte skapt att vara offer
Rättvisa och frihet Min sak är legitim
Min rap startar de galnas kör Och den romantiska
Jag har alltid ett barns leende
Kör För bröderna
Jag erbjuder min närvaro
Kanske förvirrande Men det är äkta och intensivt
Min bästa Marvin Gaye Lördag på motorvägen
Det som händer, det händer Vi hänger ihop till slutet
Kalla mig, kalla oss Vart helst vi behövs
I paradiset eller på domedagen, pastor
Ring mig och bröderna Det är det jag begär
Favela Fundão Odödlig i min poesi
Galet liv
Folket från gettot förstod sig själva där.
Det var inte begränsat till Brown eller Blue, utan för många.
De organiserade en gata och nästa och nästa. En kedjereaktion inleddes.
Många grupper, namn och skivbolag föddes i gettot.
Många olikfärgade hattar.
Många kollektiv föddes från det ögonblicket.
Det är en blandning
av ambition med förolämpning, självkänsla, självständighet…
Och det var så vi lyckades få med oss gettot. Allihop.
Folk som inte gillade rap gillade att representera sitt område.
De sänkte inte huvudet för nån.
Folket verkade inte längre så förtryckta och lurade.
Om man är uppmärksam, med sina rätt och fel,
har gettot sina åsikter och drar igång saker.
"Ja, det stämmer. Så gör vi."
Det hände verkligen där.
Vårt tankesätt före det här albumet
var ett undergivet, okunnigt getto. Nåt alienerat. Är du med?
Jag motsäger det på den här skivan.
Det är första gången vi spelar ett öppet evenemang mitt i natten i São Paulo.
Det är i gryningen, klockan 04.00 eller 05.00.
För er som ska till jobbet,
ta jacka och mössa,
för det är tio grader i São Paulo.
Fullmånen lyser upp Capãos gator
Endast Gud står över oss Ödmjukt, va?
Skål! Klink! Kvinnor och hög musik
Vitt vin En bra advokat åt alla
Det är kallt som fan
Men vad ska man göra? Tisdagar duger inte för fest
Det har aldrig förändrats, så förblir det
Doften av lägereld fyller luften
Söndag, tidigt på morgonen i São Paulo.
Turbulens och vandalism
på en föreställning med Racionais MC under Virada Cultural de São Paulo.
…på rappgruppen Racionais MC:s konsert.
Racionais MC:s.
…med Racionais MC.
Praça da Sé blev en riktig krigszon.
Folk försökte fly från konfrontationen.
Kom hit! Kom hit!
Kunde inte polisen ha undvikit det?
Det var en dikt.
Låt mig berätta var det började.
Det var så här.
Det var en pojke.
Polisen jagade honom.
En svart kille. Han kom undan polisen.
Det regnade. Det var blött.
Polisen föll och tog sig inte upp igen.
Polisen skrek av smärta. De andra poliserna följde pojken.
Flera stycken. Och han sprang.
Så, jag sa på scenen:
"Ja, militärpolisen skapades för att fånga slavar på flykt.
Var försiktig med vapnen. Skjut ingen!"
Rapgruppen ber publiken kliva undan. Det var förgäves.
Gå bort från polisen! Låt dem vara!
En strid bröt ut och sen var det som en uppdelning.
Polisen på ena sidan, ungdomarna på andra.
Det tog hus i helvete.
Jag kände mig som i en krigszon.
Pojkarna med pinnar och stenar Polisen med gevär och bomber
Bilar i brand Ståldörrar stängs
En mor kallar på en son Medan hon blir skjuten
Nån har förlorat nån Själen finns i avtryckaren
Spring iväg till tunnelbanan
Problem i korridoren
Nån blev nedtrampad Och blev kvar där
På de intilliggande gatorna Fortsatte scenen
Krig och förstörelse Världen når sitt slut
Det var aldrig säkert. Det var alltid spänt.
De förbjöd oss att uppträda i det öppna
och inledde sin förföljelsekampanj.
Man sa att vi var en fara för samhället,
en hot mot allmänhetens säkerhet eller samhällets säkerhet.
Det var staten, polisen. Hur som helst.
Det var en komplott.
Allt gjordes rätt.
Kontrakten och allt.
Det fanns ingen anledning för det att ske så plötsligt
och för Racionais att förbjudas att uppträda i São Paulo.
Jag tror att det var politiskt, nån form av komplott.
Det kändes som om allt kunde vara över.
Vad är jag?
Jag är klar och salt Jag ryms i ett öga, men jag väger ett ton
Jag smakar som havet Och jag kan vara diskret
Jag bor i smärta Där jag trivs bäst
I nattens död Är jag gisslan av hämnd
Jag är en syster till förtvivlan Hoppets värsta fiende
Jag kan komma av skadedjuren, det världsliga
Eller av kärleken Av din grymma blommas törn
Jag älskar drama Jag kommer till din säng
Frivilligt Utan tillåtelse får du mig att lida
Jag trodde att jag var stark
Jag blir svag När andra kommer
Om det är tufft och det går långsamt
Låt mig vandra mot vinden
Varför vara tuff Om ditt hjärta är sårbart?
Inte vinden Den är mjukt, men obeveklig och kall
Och jag är varm
Jag fläckad poetens sorgliga text
De rann ner för profetens bruna anlete
Maskarna rensar vägen När en mans tår faller
Det här är din livslånga kamp
De säger att män inte gråter Ja, visst
Följ inte folkmassan, broder Jesus grät
Fan, brorsan, jag ska säga dig Och jag kanske är hög
Men världen är väl lämpad att ta slut
Vad kan man göra När fästningen skakar
Och allt gott runt omkring Blir korrumperat?
Alla som betonade vikten av den svarta revolutionen blev förföljda.
Och därför tystade.
Allt jag gjorde och gör är baserat på Marighellas kod.
Tidsperioden mellan skivorna var tio år.
Marighella kick-startade vår comeback .
Tyst, annars dör du.
Gå! Gå, för helvete!
Ner på knä, din jävel!
Freedom Radio är i sändning.
Det är vad gettot tycker om Marighella.
Många kunde relatera till mycket.
Många som aldrig hade hört talas om honom var intresserade.
Carlos Marighella.
Samtidigt var han en ängel. Han hade enkla drömmar.
Drömmar om jämlikhet.
Res er för generalen
Tusen ansikten av en lojal man
Kom igen!
Res er för generalen
Tusen ansikten av en lojal man
Folkmassans beskyddare
Tre reinkarnationer av kändisskurkar
Med briljanta hjärnor samlade i himlen
Destination för trogna Om trohet är Guds vilja
Fullbordat…
Man får förstaplatsen några gånger i livet.
Den här videon gav oss förstaplatsen igen.
Racionais MC:s!
Vi lever!
Och för att avsluta bästa VMB nånsin,
världens bästa VMB-konsert nånsin.
Här har ni Racionais!
Sen uppträdde vi live på MTV efter många år.
Och i tv. Vi var med på MTV 1998.
Hur många år senare? 14.
Vi hade ett nytt perspektiv med alla dessa förändringar,
all erfarenhet, allt som sammanföll och kraften.
Det var där Eliane kom in…
"Vi måste göra det här tillsammans."
Racionais, enligt mig, uppnådde det här genombrottet
från bristen på självkänsla och bristen på mod,
ger de oss mod.
Så vi kan gå ut där och göra det. "Jag kan och ska göra det."
Det här hände mig och många andra.
Jag hör detta dagligen: "Racionais förändrade mitt liv.
Jag hörde den här Racionais- låten. Den förändrade mitt liv.
Jag började studera på grund av Racionais."
Racionais lämnade Virada Cultural 2007,
efter incidenten, och man var osams.
Men så ringde deras ledning och bad dem uppträda igen.
"Tiden är inne, vi gör det."
Allt jag sa var: "Polisen kan stanna.
Det behövs inte. Det blir inga problem.
Racionais kommer att kommunicera."
Publiken tittar och lyssnar på vad de säger.
Det är som en kanal, en navelsträng.
Och folk blir arga när det uppstår störningar i kanalen.
Vi nådde en överenskommelse till slut.
Polisen stannade där bak och stod inte i folkmassan.
Och allt gick bra.
Det var 100 000 människor på konserten utan några incidenter.
Racionais MC:s!
Att lyssna på Racionais
blev viralt.
Brown bjöd in mig till videon för "Marighella".
Det var en ära att kunna beskriva historien om en brasiliansk hjälte,
tillsammans med mina hjältar, Racionais.
Jag påminner om ett citat av Malcolm X.
Han sa en gång att de enda som verkligen har förändrat historien
är de som förändrade människans uppfattning om sig själv.
Det gjorde Racionais. Är du med? De gjorde det.
De förändrade inte bara en person, de förändrade en generation.
Man måste tro Att drömmen är möjlig
Himlen är gränsen Och du, bror, är oslagbar
Dåliga tider försvinner Det är bara en fas
Lidandet ger dig bara mod
Sen började vi leta efter lokaler.
Vi kartlägger de bästa platserna och uppträder bara där.
Men så sa folk: "Tar ni hit Racionais?
De förstör allt! Deras publik kommer att krossa allt."
Jag sa: "Så är det inte."
Efter 30 år vill man bara att folk ska komma hem.
Jag klarar mig utan den klyschan.
Ett lik i slutet av en Racionais-konsert.
Den här är till dig
Håll dig vid liv
Många på konserten hade aldrig satt sin fot på en sån plats förut.
QUAD STUDIOS NEW YORK, 2014
Sen bestämde de sig för att göra albumet.
De åkte till New York för att spela in albumet.
Är du med? Det kan inte vara ba-dum och sen ba-dum-dum tillsammans.
Det är…
-Ja. -Eller hur?
Hör du?
Har du inte en bastrumma som gör vad de här tre försöker göra?
För jag gjorde den hemma.
Men jag tror att den aldrig blir lika bra som den äkta, tunga bastrumman.
Okej?
Världen hade förändrats sen 2002.
Tretton år senare.
Det verkade som om Brasilien hade kommit in i en fas av framsteg.
Vi kunde se det hos folket, i mat, dryck, kläder, klockor.
Det verkliga livet.
Det påverkar gatulivet och även musiken.
Okej, allt är klart.
Snart är pojkarna där för att samla pengarna vid vattentornet.
Lystring! Det här är ett påhittat verk.
All likhet med nån annans verklighet…
BLACK BLUE RACIONAIS-FAMILJEN
…är en ren slump.
Så här är det, B.
Det finns en massa snutar på gatan.
Det kan balla ur.
Uppfattat. Säg åt pojkarna att vara vaksamma,
se till att de inte förföljs, och att deras telefoner fungerar. Kom.
Jag fattar. Delarna är rena. Jag tar med dem.
Samma plats, samma tid. Kom.
Alla är medvetna om att saker och ting är galna.
Vi tar det långsamt och vi fixar det här.
Färger och värderingar…
Vi har tagit över!
Klart slut.
Vi är vad vi är
Färger och värderingar
Vi är vad vi är Färger och värderingar
Funk Conspiracy International i Jamaica, Queens
Fundão, Sabin Ett jobb åt mig
Om Gud gjorde mig sån här
Då är det bra, min son Jag tog med lite stålar
Moln och svarta får följer alltid mig
De mörka tiderna kommer Och det var vi också
Jag går, går, går på den smala vägen
På marken vars hjälte dödade En miljon indianer
Runt kanterna Är svarta mannen kungen
Gilla oss eller gilla inte
Förnedra mig bara för att behaga dig? Aldrig!
För att jag inget säger Tror de inte att jag vet
São Paulo har mycket pengar att prova
Utan att förlora fokus Kolla flödet
Du förstår, Cross Fox, Tucson, X5, bam
Svart och gyllengult, överdådigt
Vi är vad vi är
Färger och värderingar
Det är rap. Affärer, verkliga livet.
Bakom kulisserna.
Det är liv på bordet, perspektiv, stora drömmar, många saker.
Jag är affärsledare, klanledare. Jag vet allt.
Från filosofi till romantik…
Det är allvarligare än det verkar.
Det är vad Racionais är.
Jag förstår!
Jag vill att de ska gå bortom mig, de nya ungarna, de nya rapparna.
Jag vill att de ska gå längre, för jag vill gå längre.
Annars gör jag det.
Jag fixar det.
Ropa, ropa, ropa Ropa, här är vi, fantastiska
Hell loppet Framsteg för oss
Utökar affärer På baksidan av klubben
Slaktar lathetens och slapphetens drake
En enad familj krossar en bojkott
Kom igen, Pixote Hollywood väntar inte
Svarta människor i den nya eran
Måste få det att hända Måste få det att hända, varför inte?
För varje år strävar jag att ta mig ännu längre in.
Är du med?
För att pressen för mig att lämna är enorm.
Från alla håll.
Jag måste investera för att stanna.
Det är inte gratis att stanna i favelan och hålla koll. Det kostar på.
Jag är en favela-grabb.
När jag såg en cool hoj, ville jag också ha en.
Och det är coolt att folk vet att jag inte stal min.
Visst är det trevligt? Är det inte trevligare om folk vet det?
Det är din dröm om att ha en röd Fireblade
En Repsol CBR, en VMAX, en pad
en Audi R8 GT, en Carrera Porsche
En Zenith på handleden Eller en Patek Philippe
En guldkedja Med diamanter och safirer
Ett halsband som får folk Att inte tro sina ögon
En svart pojke utan far Som envist står kvar
Kan ta sig till affären Se en ny bil och säga
"Jag vill ha den, jag tar den för fullt pris!"
Men även om du kan betala
Blir du misstänkt av vissa ändå
För rasism har varit förklädd I flera århundraden
De accepterar inte din status Eller din hudton
Jag gillar att äta. Jag gillar att gå på restauranger.
Och svarta går inte på restauranger i São Paulo.
Men Blue går.
Jag insåg att jag klippte mig för att gå dit och hålla mig inom normen,
tänkte jag: "För tusan, grabben.
"Det är dags för mig att låta håret växa, skaffa fler tatueringar…"
Jag vill komma in och väcka uppror.
Jag vill att folk ska känna sig obekväma i min närvaro.
Det finns ingen återvändo. Vi stannar.
Slavbostäderna är borta.
Drygt hälften av brasilianska befolkningen anser sig vara svart.
I Rio de Janeiro var Marielle den femte mest framröstade ledamoten…
Det är på gång. Vi ser det!
Vi kan känna det. Vi börjar se det.
"Fan, svarta människor klarar det!"
Ett av landets bästa universitet
kommer att inkludera Racionais i läroplanen 2020.
RACIONAIS MC ÄR BRASILIENS PUBLIC ENEMY
Jag tänkte inte på en yacht eller…
Nej, jag tänkte bara på vita skor och blå jeans.
Det var ligistens dröm.
Jag tänkte: "Jäklar… Vita skor och blå jeans.
Och så fort jag får pengar,
ska jag köpa kakor och pudding
och äta tills jag mår ill."
Jag tittar bakåt medan jag sjunger
och ser Kleber där uppe,
den jävligt fantastiska scenen, det enorma bordet,
och han scratchar fortfarande som när vi övade på…
Fan, det är grymt.
Det är väldigt rörande. Det är grymt.
En scen för att sjunga…
Jag dog nästan här.
Minns du det?
Milton skulle träffa oss kl. 06.00 i Taboão för att lasta bilen.
Jag minns det. Var han inte skitförbannad på oss?
Sex på morgonen.
"Är inte ni artister?"
När dök han upp?
Klockan 12.
Husägaren var nöjd.
Han la en gitarr på golvet och sa: "Ser du den här?
Jag gillar den här gitarr mer än min fru.
Det här är en gitarr från 1966, från festivaler och sånt."
Vi sa: "Wow, häftigt."
Det var jävligt häftigt. Gitarren på golvet och vi beundrade den.
Jag var så arg, det var så många lådor och jag hade lastat av flera.
Det var ett horn ovanpå lådan.
Hornet gled och han hann inte fånga det i tid.
Gissa var hornet föll.
-På gitarren. -På gitarr! Broder!
Lådan föll på hans huvud, så jag sa: "Blue! Gick det bra?"
Och killen: "Skit i honom! Min gitarr!"
-Det förstörde gitarrens böjda del. -Jösses!
En del av gitarren slets loss.
Killen sa: "Vad var det?" När han såg gitarren, sa han:
"Vad fan har ni gjort?
Era idioter!"
"Idioter" räcker inte…
Trettioett år senare.
Det är en annan tid.
Men jag kommer alltid att vara här. Mina rötter är här,
för det är en trevlig stund med familjen.
Det är mina rötter.
De enklaste sakerna.
Det är där det sanna värdet finns.
Nån du älskar och som älskar dig att vara vid din sida.
Allt detta får dig att se på dig själv, på livet, på det förflutna…
En kontakt med mig själv från en lång tid tillbaka.
Som om jag vaknade i mitt hus i gettot 1987.
Om jag inte kan se mig själv där, förstår jag inte killarna nu.
D-moll.
När tuppen gal Och anmäler en ny dag
Välsigna oss, vår Fru av Rosenkransen Be för vår glädje
Låt mig berätta!
Förlåt mig om jag har bett om din hjälp Med vår Fader för många gånger
Må mina bröders blod Aldrig mer fläcka jorden
Må ropet som en gång krävde krig Bli en refräng för fred
Blommor blommar till och med på tippen Som Racionais en gång sjöng
Racionais
Må ropet som en gång krävde krig Bli en refräng för fred
Blommor blommar till och med på tippen Som Racionais en gång sjöng
När tuppen…
När tuppen gal Och anmäler en ny dag
Mycket av vår uppfostran kom från dem, från deras familj.
Vår disciplin och vår syn på livet.
Scenen var alltid full, för alla var där.
Våra kusiner var alltid med oss.
Texten : "Jag sköter min säkerhet."
Det är dealen.
Bara vi.
Under dessa 30 år av Racionais,
är det imponerande att leva.
Alla vi fyra? Imponerande.
För det var svårt.
Mycket skydd, många böner.
Många välsignelser, mina orisha-andar vakar över mig.
Om vi hade tänkt på farorna,
hade vi inte flyttat.
För faran fanns alltid där.
Före, under och efter.
Ett traditionellt varumärke anklagades för rasism av en svart kund i Salvador.
Föräldrarna till en ung flicka hävdar att deras dotter var offer för rasism.
Sjöofficeren greps efter att ha skjutit ihjäl en granne,
som han trodde var en rånare.
Offret var svart.
Den tioåriga pojken mördades av polisen medan han försökte…
Fem unga män dödades av militärpoliser,
med 111 kulor avlossade mot de unga männens bil.
Det är oacceptabelt att var 23:e minut mördas en ung svart man.
Det är oacceptabelt att var 23:e minut står en svart kvinna vid en grav
och begraver sin svarta son.
Svarta är på fiendens territorium. Verkligen på fiendens territorium.
Mina barn kan dödas.
Och jag transporteras tillbaka till Brasilien för 500 år sedan.
I såna här tider letar folk efter en ledare.
"Rasism? Jag har det!"
Men det är inte det. Det handlar inte bara om svarta.
Rasism är fel, orättvisa är fel.
Man måste säga nåt.
Om du är vit och ser en svart diskrimineras, säg ifrån.
Vi är på fiendens territorium.
Fattar du?
I Haiti tog den svarta befolkningen över med våld.
Slavarbete landade där och större delen av landet bestod av dem.
Rädslan att en svart majoritet tar över drabbade också Brasilien.
Ledamot Marielle Franco har dött i Rio de Janeiro.
Hon blev mördad i onsdags kväll när hennes bil besköts.
De är rädda. Rädda för Planet Black. Rädda!
Svarta människors uppkomst i samhället är tufft.
Ju högre upp, desto större fiende.
De blir inte mindre kraftfulla, nej.
Ju mer kraft du får, desto starkare blir dina fiender.
Det finns ingen vila! Regeringen dödar svarta kvinnor!
De dödar våra barn.
-Vi orkar inte mer. -Nog!
Nog med rasism!
Nog med mord!
Nog med rasism!
Nog!
Det var ett tag sen vi såg en politisk kraft för de svarta.
För majoriteten.
Den har bara blivit större.
De försökte tysta oss, men vi blev större.
Dumma rasister, lämna oss ifred!
Det här folkmordet sker öppet.
Men det kommer att förändras.
Det kommer att förändras.
ALLA SVARTA LIV SPELAR ROLL
Överlevnad sker dagligen och striden är konstant.
Det finns ingen vila.
Racionais uppfann inte saken. Saken är mycket större än Racionais.
Många kom före oss och i samma anda.
Ingen fanfar eller albumomslag,
eller musikvideo, men kampen är densamma.
Med eller utan strålkastare.
På 70-talet, när jag föddes, hade svarta människor 70-talets ritualer.
Med hår, kläder och strider.
Med den tidens kroppsrörelser.
Och nu händer det igen.
Det här med den nya estetiken…
En ny ritual. En ny dyrkan.
Om du inte anser att Palmeiras-stadion,
fylld med 15 000 personer,
som väntar på att James Brown ska sjunga är en dyrkan…
Det är värre.
Det är andligt.
Vi sjunger ju om frihet.
Och det talar för sig själv, i alla hörn.
Det kommer från Afrika och är väldigt rik.
Svart musik är väldigt andlig.
Racionais har alltid handlat om det.
Vi visste inte det då, för vi var 19.
Nu är vi 50.
Med ett annat perspektiv.
Och mer kraft.
Skål!
Kom igen!
Svart drama Mellan framgången och leran
Pengar, problem, avund, lyx, berömmelse SvarttDrama
Krusigt hår, mörk hud, sår och märken Söker ett botemedel
Svart Drama Försöker se och ser ingenting
Förutom en blekande stjärna i fjärran
Känn dramatiken I priset och avgifterna
I kärlek, i hat I den missvisade hämnden
Svart Drama Jag vet vem som planerar, vem som är med
Den bördan jag bär För att vara mer än en nolla
Dramat med fängelse och favelas
Gravar och blod, sirener Rop och levande ljus
En passagerare från Brasilien, São Paulo - smärtan
Att överleva genom ära och feghet
Gettot, gränder och kyffen.
Du måste tänka på vad det här har med dig att göra
MOT FOLKMORDET PÅ SVARTA - SORG
Känslan som fick mig att slåss i rap och i Racionais var ilska.
Det var inte glädje, tröst och full mage.
Tvärtom, en tom mage, hat, ambition.
Brott, fotboll, musik… Fan
Jag kunde inte undkomma det. Jag är bara en vanlig man
Forrest Gump är en saga Jag vill hellre berätta nåt verkligt
Jag berättar min
Det vore som en bra film
En svart mor med sin son i famnen
Ensam i en skog av stål och betong
Titta och titta igen På ansiktet i publiken.
Publiken är ett monster Utan ansikte eller hjärta
Hej, São Paulo Skyskrapornas land
Regnet river upp huden Det är Babels torn
Brasiliansk familj, två mot världen
En ensamstående mamma till en lovande skit
Ljus, kamera, action
Och under inspelningen, blir scenen
Den jäveln, ännu en faderlös, brun pojke.
Jag vet vem du är
Du kan inte hacka den ensam Du kan inte hacka ensam
Du sa att det var bra Och grannskapet svarade
Vi har också whisky, Red Bull, Nike och gevär
Du har fina bilar
Och jag kan inte göra internet eller kassetter
Eller de sjuka bilarna Jag kanske blir lite sen
Jag tror att jag är det
Men spelet är riggat Jag passar inte in.
Jag har en massa problem Från Carnaval till Carnaval.
Jag är från djungeln Jag är ett lejon i din trädgård
Du är redan en överlevare av en massaker, ett folkmord.
Naturligtvis den starkaste överlevaren av folkmordet,
som överlevde de sjuka transatlantiska områdena.
Du blev inte hajmat.
Dina förfäder var starka.
Så, snälla verkar de inte.
Ensamma är vi svaga.
Tillsammans är vi mäktiga.
Nuförtiden är min passion musik. För min ras, först och främst.
Men jag gör musik åt dem.
Så driver jag politik.
För att
revolutionen behöver ett hjärta.
Undertexter: Love Waurio