Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Революції почнуться з низів, з коренів, з багнюки.
Один — за любов, два — за гроші Життя шалене, Капан
Я воїн віри
Один — за любов, два — за гроші Життя шалене, Капан
Я воїн віри
Якщо кримінал — це хвороба Я знаю вірус
Та все ж я плани не руйнуватиму нічиї
Тож один — за любов, два — за гроші
Три — за Африку й чотири — за братів
Які на війні й промахнутись не бояться
Кажи, що завгодно Лиш Бог може судити
Знімай, знімай усі ці поліційні авто, бро.
Ми всі прийшли на концерт
Доктора Дре.
Пацани вийшли на сцену крізь екран,
ніби з картинки…
Тривимірної.
Тривимірної! З космосу.
Футуристично.
На концерті ми отримуємо натхнення.
«Вау, це просто тренд.
Читатиме реп, бо це модняк!»
І ми прокидаємося.
Зацініть.
Це наша сцена.
Для тебе й тих, хто не став кормом для акули.
Тих, що прибули з іншого краю континенту,
кого спіткав нещасний перетин Атлантики.
Тих, які міцні від природи.
Це для вас.
-Racionais мають соціальні проєкти? -Ось.
Ось наш соціальний проєкт.
Музика, яка змінює ставлення людей, проникає в мізки.
Один, два, три, чотири!
ВЕСНА В КРОВІ
Найбільш жорстокі вихідні, які коли-небудь були.
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Кінець расизму! Зараз! Зараз!
Коли до нього підійшли поліціянти, вони не просили пояснень.
А просто застрелили з автомата.
А в наступній спальні — убитий уві сні 23-річний Вандерлей,
який, як клянеться дона Іванда, був робітником.
Я вернувся більшим.
Сан-Паулу, Бразилія.
Це Racionais MC's!
Капан-Редонду, Сан-Паулу, Бразилія.
У 1970-ті Південна зона була майже селом.
Усе ще було багато коней, худоби,
ґрунтових доріг, огорож,
повно футбольних полів, повітряних зміїв.
Я старався виживати.
Я нікуди не рухався.
Ідучи тим шляхом, я б ні до чого не дійшов.
У голові було порожньо. Зовсім.
Готовий стати злодієм.
Я ходив до школи білих,
тому з мене насміхалися через моє волосся, мої губи.
Навіть складали расистські дитячі віршики.
Коли вони лізли, я закипав.
Ставав жорстоким, бив до крові.
Бо моє серце Варавви За те, що так любило
Випробує самотність, такий закон
Якби люди знали те, що знаю я Їм би не сподобалось, ха!
Стати митцем чи співаком, що записує твори,
було чимось таким же далеким, як Сатурн.
Я знав, що згодом нас почують.
Я знав це.
Це було щось таке радше романтичне й наївне:
«Хай мене почують темношкірі.
Мені це необхідно.
Достукатися до їхніх сердець».
Розумієте?
Я жив у зоні війни.
Я жив у найнебезпечнішому районі Південної зони.
Моя вулиця закінчувалася лісом.
Кожного дня там був новий труп.
Але там було футбольне поле.
Наші стосунки з трупами стали природними.
Можна було побачити повішених чи застрелених,
що лежали там уже кілька днів.
Саме отакі було 1980-ті роки.
Це виклик —
змусити людей усвідомити, що насправді відбувається.
Моя мати й мати Брауна були подругами
й ходили до кондомблійського храму Сеу Ісаака.
Коли ми були маленькими,
ми стали родиною, хоча й не кровною,
Відтоді ми не розлучалися.
Я туманно пам'ятаю, як ми жили
в 70-х роках на подвір'ї родини Санта-Ріта.
Оскільки це була кандомбійська садиба,
ця родина давала людям прихисток.
Коли закінчувалася недільна служба, усе навколо перетворювалося на самбу.
Неділі проходили за самбою й приготуванням їжі.
Отож ми виросли, оточені зусібіч музикою.
Упродовж 80-х у Північній зоні було багато жорстоких сусідів.
Проте вони жили більш у глибині.
А там, де я жив у Маззеї,
насильство було, але менше.
У ті часи, більшість тусівок відбувалися ще вдома.
Отака була культура, розумієте?
Тож завжди було куди піти на тусу.
От є це відчуття братерства,
яке тягнеться в історію на 400–500 років.
У минулому житті ми були разом.
Моя сім'я завжди любила вечірки, а в мене ж велика сім'я.
Я жив у Вілі Маззей,
і коли мені виповнилося 14, я почав ходити на туси.
Тоді я й сформувався. Я ношу ці спогади в серці
до нинішнього дня.
Саме так я познайомився з музикою,
з вулицею, зі світом, із життям.
А ще в Маззеї я познайомився з КЛ Джеєм.
На тусі був натовп, а посередині танцював КЛ Джей.
У нього навіть було волосся Рея Паркера, як у Майкла Джексона.
Уже тоді він був легендою.
Танцюючи брейкданс Ми уклали угоду
Ще одне дуо із Сан-Паулу Спробувало щастя
Крізь темряву, так І сире повітря ночі
Ми винайшли ліки З отрутою всередині
Я бачу це в очах людей, коли вони вже йдуть з концерту.
Наша місія — щоб люди
почувалися добре,
підняти настрій.
Це сила, це місія.
Ми тут, щоб виконати місію.
Через музику.
У нас був крутий реп. Пам'ятаєш кліп, де ми пішли до білого?
Ми з Еді Роком — з Північної зони.
Браун і Блу — з Південної.
Це класна музика.
Як ви їздили в центр? Автобусом?
-Тоді ще не було метро. -Автобусом до Праса-да-Бандейра.
Бус, метро, бус.
Автобусом до Праса-да-Бандейра, тоді на метро до Сантани…
Виїжджали звідси.
Капан.
Ми сідали на автобус
і півтори години їхали до центру.
Це була справжня подорож, майже духовна.
Ви їхали з бідноти
в місце, де повсюди було ввімкнене світло.
Коли ми їхали до центру без гроша в кишені,
в автобусі нам уже хотілося їсти, і нас годувало це світло.
І вітрини.
Вітрини, убрання.
Ми ходили в магазини звукозаписів дивитися на плакати, обкладинки.
Або кросівки, що були тоді в моді.
Чоловіче, ТЦ «Галерія» була мов Гарлемом.
Пісні, магазини звукозаписів,
перукарні.
І всі ці жести й ритуали
темношкірої молоді.
Ми ідентифікували себе з цим.
Мило було дивитися.
З'їздити в центр було ніби відвідати Нью-Йорк.
Темношкірі звідусіль: з Північної, Західної й Східної зон.
Ми починали танцювати на цих тусівках.
Їхали із Південної зони, щоб дістатися на ці тусівки.
Я любив бути всередині.
Звучала прекрасна музика, повсюди темношкірі, було круто.
Ми заснували свій власний гурт.
КЛ Джей і я.
Що чули на тусах, ми грали в себе на районі.
Ми принесли центр на свій район.
У гуртів була традиція запрошувати міжнародні групи.
Коли я вперше побачив одного з них, як-то Kool Moe Dee,
то подумав: «Вау, нам це вдасться».
Наспівували якусь риму, а тим часом діджей щось там записував.
Реп, а якщо бути точнішим, мій реп, з'явився десь у 88-му або 87-му.
Мені було 17 років.
Я працював на складі на авеню Брігадейро Луіс Антоніо.
Розвантажував фури.
Коли вони запізнювалися, я щось собі тим часом писав.
Я був офісним планктоном
і добирався із Сан-Бенто на свою роботу в офісі.
Звідти родом багато зірок.
Таіджі, Діджей Умі, МС Джек, Бекспін, Близнюки…
Сан-Бенто був місцем зустрічі бразильських хіп-хоперів.
Гляньте, яким потужним було це місце.
Починаючи відтепер,
дві години найкращої музики в Сан-Паулу з командою «Зімбабве».
Музика народу.
Ми якось були в Сан-Бенто.
Підійшов один чувак і спитав:
«Де пацани з Капана, що кажуть, що вміють співати?»
Я кажу: «Ось!»
Він спитав, а я ніколи не вважав себе крутим.
«Так, є тут одне змагання з репу чи щось таке. Запишімося, братан.
Запишімося, і так далі».
«Як будемо зватися?» «Вигадаймо собі назву».
Вигадали собі назву B. B Boys і записалися.
Двічі почитали реп і виграли конкурс.
Бляха-муха, щойно лише записалися, а вже виграли!
«B», крапка і «B» Boys.
B. B Boys.
«Погані чорні хлопці» з англійської. А ви як думали?
Нам було 17 років.
B. B Boys нас звати Ми B. B Boys
Хіп-хоп — танець наш Реп — наш голос
Ми прийшли з підвалів Хто б подумав?
Це не американське гетто А бразильська периферія
Усе можливе Нікому не уникнути
Ми вбиваємо й гинемо Без причини, так
Нас занесло в «Будівлю Копан».
Ми приїхали туди, якась група записувалася,
і там були Еді Рок та КЛ Джей.
«Як життя, діджею!» Прекрасно пам'ятаю.
Він відсахнувся.
Ми ж бандити з Південної зони.
Клебер був стриманий.
«Мене звати Еді…» І він такий: «Рок!»
«Мене звати Еді», а Клебер такий чиркав: «Рок!
Це крутяк! Це бомба. Це стиль Нью-Йорку, братан».
Ми стали їхніми фанами.
Мене звати Еді Рок І вам зараз покажу
Що реп — це мистецтво І тому заспіваю
Тож умикайте ваші радіо й слухайте
Що я казатиму Ви точно будете в захваті
Ми вирішили змішати
B. B Boys, Брауна й Блу та Еді Найта й КЛ Найта,
а також Еді Рока й КЛ Джея.
Ми стали зависати разом.
Я познайомився з Мілтоном Саллісом,
який є важливою частиною нашої історії.
Мілтон був частиною
нашої передісторії, перш ніж ми
стали зватися Racionais.
Саме завдяки Мілтону відбулося знайомство
КЛ Джея, Еді Рока, Брауна й Блу.
Я тоді вперше почув свій голос у записі.
Він був великим фаном Боба Марлі й уже керував гуртом реггі.
І був певен, що ми станемо бразильською версією Боба Марлі,
говорячи про життя нашого люду.
Якщо він не погоджувався з нашою політикою в якомусь аспекті, то дискутував.
Задавав нам правильний напрямок.
«Говоріть про це,
бо це необхідно, а ніхто не порушує цю тему.
У вас є ритм, ви гарно його розвиваєте. Слід використати це для захисту людей».
Та в мене
навіть не було гарячої води.
Як я міг захищати людей?
Тупі расисти, дайте нам спокій
Бо бідні сім'ї Уже не витримують
Ми всі це знаємо, і вони цього бояться
Байдужість до тих, що в потребі
Вони приходять
З владою І завжди з упередженням
І раптом наш простір стає
Справжнім пеклом Як нам домагатись прав
Якщо ми лиш громадяни А вони — система?
Дезінформація — головна наша проблема
Але навіть якщо так Рівними хочемо ми бути
Тупі расисти, дайте нам спокій
У певному сенсі реп витягнув мене з Капана.
Я отримав роботу.
КЛ Джей жив у Північній зоні, тож ми гостювали в нього вдома.
Може, завдяки цьому ми там вижили.
Розумієте?
Капан тоді не мав що нам запропонувати.
Нічого, окрім багнюки
й кулі в лоб.
ЦВИНТАР СВЯТОГО ЛУЇСА
Ми з Брауном почали працювати разом.
Він був безробітним.
Я працював в офісі в одній фірмі в центрі міста,
тож знайшов йому там роботу.
Ми почали бачити один одного щодня.
Нам надійшло запрошення із «Зімбабве».
Запросили Еді Рока, тож поїхав і я.
У нас на районі «Зімбабве» була велика мережа тусівок.
Ми тоді звали їх чорними танцюристами,
адже 90 відсотків клієнтури були темношкірими.
Навіть майже 99% були темношкірі.
У певний момент ми почали рости й розширюватися,
допоки нам не стали потрібні живі виконавці,
бо в нас же їх не було.
Ми мусили взяти Карлоса Зафе, який був з Ріо,
гурт «Чорне Ріо», який був з Ріо,
Тіма Майя, який був з Ріо…
Може, якби ми мали свою студію звукозапису,
то самі б розкручувалися.
Ми хотіли бути бразильською «Мотаун».
Лише афроамериканська музика, лише темношкірі.
Ми склали альбом «Темношкіра свідомість».
У ньому було кілька реперів,
кожен приходив зі своєю довгогральною платівкою.
КЛ Джей прийшов з платівкою
Джеймса Брауна.
Він відібрав одну неймовірну пісню Джеймса Брауна,
я начитав зверху реп.
Коли я начитав реп, усі були вражені.
«Братан, бомба!
Це ж наше гетто!»
Запис дійшов до хлопців у «Зімбабве», і вони навіть не знали, хто співає.
«Хто це співає?»
-«Це ті хлопці з…» -«Хто?»
Ми — Racionais MC Айс Блу, Мано Браун, КЛ Джей і я, Еді Рок
Як ти, Мано Брауне?
Не дуже, бро Хто поверне невинних жертв?
Але життя триває То й що? Кому до цього діло?
Суспільство все одно грюкне дверима
Як життя, Айсе Блу? Паніка!
НАСИЛЛЯ В ПІВДЕННІЙ ЗОНІ
Тож, коли день заступає ніч
Лиш ті, хто там Знають, що там діється
Здається, ігнорування завжди переможе
І ми всі самотні Усі до нашого голосу глухі
Що повен причин Міряних кулаками
І не з'явиться свідок
І краще повірте Правда для того, щоб її уникати
Бо хто майбутнє може гарантувати?
«Паніка в Південній зоні» викривала вігілантів.
Ніхто цього не казав. Усі знали, але мовчали.
Але пісня «Паніка в Південній зоні» викрила їх.
Це збіса відважно,
розумієте?
І говорячи про це прямо.
«Месниками» звуть вони себе
Убивають, принижують І стріляють безпідставно
А поліція не проявляє бажання
Розслідувати правду
Бо це просто незручно
Чому б вони помагали тим Кого вважають злочинцями?
Так ці випадки тривають Без жодних перешкод
Триває паніка в Південній зоні
Паніка в Південній зоні
ТЕМНОШКІРА СВІДОМІСТЬ
Скажімо так, це було роздоріжжя.
Як Атомна Мураха.
Вона була маленькою й невідомою, проте сильною.
Багато людей
почали звертати увагу.
Тож ми об'єдналися природним чином.
Нас єднало те саме бажання
створювати потужну музику, щоб люди її слухали.
У ті часи. Щоб слухали в гетто, щоб слухали темношкірі,
переслідувані,
утиснені.
Я часто почувався винним через те, що я не з фавел.
А тоді дізнався, що Жоржі Бен — теж, і такий подумав: «То все шикарно!»
Це наш двіж!
Південь наш!
Ми ходили до дони Марії
проводити репетиції вдома в Клебера.
Дона Марія мусила змиритися з нами.
Ми цілісінький день шуміли й галасували.
«Зімбабве» запропонувала нам записати ДП, тобто довгогральну платівку.
Цей альбом записували довго.
Коли він нарешті вийшов, гурт був ослаблений.
Ми давали концерти, але для мене цього було недостатньо,
бо в мене був син,
я мав двох братів, платив за оренду.
І я кинув свою роботу, а платівка досі ще не вийшла.
Дідько.
Платівка не виходила, от не виходила, і все.
Нічого не відбувалося. У мене не було роботи, не було нічого.
І одного дня Серафім приносить платівку
«Міський голокост».
Каже: «Ось».
Фіга! Ми всі обіймаємося, вигукуємо: «Капець, нарешті вона вийшла!»
Дідько, «Міський голокост» вийшов!
Пісні були навіть ще агресивними.
Це не була наша мета, цього вимагали часи.
Це був крик, що застряг
у нашому горлі.
Я розкажу, чому світ отакий
Він кращим міг би бути, та поганий він
Важкі часи, так важко жити
Шукаємо справжню причину
Але ніхто не знає Важко
Важкі часи
КЛ Джей!
Важкі часи…
І так усе закрутилося.
Зокрема, Браун одружився з моєю двоюрідною сестрою Еліані.
Після вечірки з нагоди випуску платівки ми поверталися додому на автобусі.
Ми перетинали сквер «Ларго-13-де-Майо»,
і всі були дуже щасливі. Дуже-дуже щасливі.
Ми вийшли, не оплативши за проїзд. Пішли пішки.
Водій висадив нас.
Ми пішли пішки в тиші.
І щойно відійшли, зупиняє поліція.
Водій викликав їх, а ті примчали.
Нас поставили лицем до стіни.
Тоді добряче відлупцювали.
Сильно відлупцювали.
Особливо Блу й Брауна.
Поліціянт поставив Брауна лицем до стіни, а тоді присів
і вдарив його між ноги, розмахнувши кулаком з асфальту.
Мої руки були сковані за спиною. Він ударив мене в лице.
Я був у наручниках.
І тоді цей поліціянт сказав:
«Вас заарештовано.
Панянки можуть іти собі».
Я сказала: «Я не піду».
Я абсолютно впевнена, що якби я тоді пішла,
то їх би точно вбили.
Це було обурливо. Усі були вкрай обурені.
У вас вийшла платівка, ви йдете собі додому, а вас б'ють.
У словах наших пісень уже йшлося про протести та міські проблеми.
Це було протистояння й опір
усім утискам і репресіям, яких ми зазнавали навіть після диктатури.
Вісімдесяті були жахливими для темношкірих бразильців.
З 1970-ГО ДО 1980-ГО БІЛЕ НАСЕЛЕННЯ ЗНИЗИЛОСЯ З 61% ДО 55%
ЗА ДЕСЯТЬ РОКІВ ЧАСТКА ТЕМНОШКІРИХ ЗБІЛЬШИЛАСЯ З 28% ДО 38%
ТАКИМИ ТЕМПАМИ ДО 2000-ГО РОКУ ТЕМНОШКІРИХ МОЖЕ БУТИ 60%
І ВОНИ КЕРУВАТИМУТЬ ПОЛІТИКОЮ БРАЗИЛІЇ, ОБІЙНЯВШИ ВСІ КЛЮЧОВІ ПОСАДИ
Це ж божевілля, правда?
Якийсь один публікує заяву,
де ідеться про те, що темношкірим жінкам не можна народжувати,
бо нам не можна ставати більшістю.
А відтак — отримувати владу.
КОНТРОЛЬ ЗА НАРОДЖУВАНІСТЮ ТЕМНОШКІРИХ
Це було тогочасним винищенням.
Хоча її по-справжньому не існувало, народилася нова демократія —
під час переходу
між стисненим кулаком мілітаризму
в тандемі з економічною кризою.
Расизм, якого ми зазнаємо в Бразилії, спустошує темношкірих.
Навіть ненависті не лишалося. А це ж корисна емоція
на війні, правда?
Відчувати її — це одне, а відчувати порожнечу — інше.
Щойно в нас з'явилися амбіції щодо репу,
ми немов стали братами гурту Public Enemy,
хоч вони й не знали,
що ми існуємо.
Шарите?
Я хотів бути всюди, де б вони не були, хоча б здалеку або подумки.
Почали з'являтися відомі імена, як-то Малколм Ікс тощо.
Ми хотіли дізнатися більше про це все.
Я сходив на зібрання Руху Чорної сили. Відтоді інші репери теж почали ходити.
Ми повинні були об'єднати дві речі,
які були пов'язаними, але розділеними.
Організований рух темношкірих —
темношкірих, які ходили у виші й були добре обізнані —
та необізнану темношкіру молодь, до якої останні не мали доступу.
А от Racionais до цієї молоді якраз і мали доступ.
Отоді все й закрутилося.
Мав відбутися марш, щоб об'єднати докупи темношкірих,
і ходили чутки, що на нього хотіли прийти й скінхеди,
щоб побити всіх там.
Ми зібралися в інституті «Ґеледес», усі були просто нажахані.
«Ні, це зле, треба його скасувати…»
«Що?
Стривайте. Ми зараз швиденько на район й вертаємося».
Ми вернулися озброєні й кажемо: «Починайте марш, ми йдемо.
Подивимося, чи ті лисі насміляться заявитися. Ми їх подірявимо».
Об'єдналися дві родини: політичний рух темношкірих
і ця нова молодь, що співала.
Вузьколобий Вузьколобий
Ти не слухаєш мене Або не розумієш моїх слів
Пробую тебе застерегти А ти мене тупим темношкірим обзиваєш
Примітивний і злий Ти сам це знаєш
Ми граємо з фіксованою колодою
У тебе два виходи є
Стати свідомим Або у власній апатії втонути
Обери свій шлях На вірус менше
Будь справжнім, чистим, Проінформованим темношкірим
Або просто ще одним вузьколобим братом
ОБЕРИ СВІЙ ШЛЯХ
Вузьколобим братом
На вірус менше
Обери свій шлях
«ОБЕРИ СВІЙ ШЛЯХ» 1992 РІК
Ми навіть не знали, чи з Racionais щось вийде,
куди спрямується боротьба, і хто наш противник.
Ішлося ж про всіх.
Навіть наше власне незнання було ворогом.
Незнання нашої ідеї, недосвідченість. Усе було нашим противником.
Ураховуючи все це,
справді феноменально, що нам це вдалося.
Братан, тут мусили втрутитися духи оріші.
Ми не були досить розумні для цього.
Чесно.
Ось фотографії.
Ось. Це та сама фанкова пісня, яка…
Це було в «Зімбабве».
-А дівчина? -У «Зімбабве».
-Так? -Ага.
Ми тоді любили курити в машині марихуану під пісні Жоржі Бена.
Я хотів бути, як він, і так само співати, розумієте?
Коли я слухав його музику, то перед моїми очима поставав мій район.
Приєднатися до певної політичної ідеї
з танцювальним ритмом не так легко.
Такого досвіду у нас ще не було.
Він розсипав такими словами!
І навіть у них самих відчувався ритм.
Я помітив цю одну мінусівку посеред гармонії. Якось так:
«Карол, Кароліна».
Я вигукнув: «Вау, це крутяк! Це арабський вокал. Це була Африка!»
Це були пісні, у які я закохався
під час запису альбому «Рентгенівський знімок Бразилії».
Ось 1993 рік Бляха, ми повернулись
Racionais
Користуючи й зловживаючи Нашою свободою слова
Одним з небагатьох прав
Які темношкірі Ще досі мають у цій країні
Ти заходиш у світ інформації
Самопізнання, осуджень і веселощів
Це рентгенівський знімок Бразилії
Ласкаво прошу
КЛ Джей!
Порви то все!
КЛ Джей, скажений пес з Північної зони.
Йоу!
Хочете щось побачити?
Як ти там, Південна зоно?
Усе добре?
Я вболіваю за Північну зону.
Я вболіваю за Східну зону.
Уболіваю за Західну зону.
Я вболіваю за мир
для всіх бідних громад Південної зони!
Вихідні в парку
Вихідні вже тут І ми всі хочемо повеселитися
Літня пора, усюди радість
Січень у Сан-Паулу, Південній зоні
Усі розслаблені Під теплим небом голубим
Хочу насолоджувати сонцем
Зустрітися з друзяками Зіграти в баскетбол
Без проблем
Я за годину їзди від свого району
Скоро побачу всіх у мирі й спокої
Одне, два, три авто на узбіччі
А багаті пацани щасливі й жваві
У відкритих гаражах миють свої тачки
Марнують воду й запалили тусу
Глянь на всіх цих людей
Кінотеатри, морозиво Басейни з підігрівом
Глянь на всіх цих багатих хлопців і дівчат
Утопи ту тварюку в басейні
Ось автівки для картингу, я їх бачу
Точно такі ж, які вчора були по телевізору
Глянь-но на цей шикарний клуб
І на темношкірого малого Що загляда знадвору
Він і не пам'ятає Скільки грошей має занести
П'яному батькові, що горланить у барі
Він навіть не пам'ятає Вчора, нині чи майбутнє
Він лиш мріє крізь стіну
На його районі радість — та ж
Уже майже обід, усі відчувають ейфорію
Отут живуть мої брати й друзяки
І більшість тут схожі на мене
Тут я неабищо, я заправляю юрбою
Народ танцює самбу З десятої ранку
Зверни увагу на такт І пам’ятай про акорд
Що ти кажеш, Мано Брауне?
Проповідуй задля порядку
Чемпіон номер один з низьких доходів
Південна зона вшанована честю
На сходах лежить труп Підходить літня пані
Поліція! Допоможіть! Поліція! Допоможіть!
У ті часи темношкірі та бідні ідентифікувалися з цією піснею.
Наша популярність стала
великою революцією.
Першою ціллю було досягти нашого району.
Досі нам не вдавалося.
Кого цікавили ті ідеї? «Активний голос», «Обмежений темношкірий»?
Деяких студентів,
деяких викладачів.
Деяких спеціалістів.
От завжди «деяких».
Ми прорвалися з виходом «Людини на дорозі».
Хто всім керує?
Багаті.
Хто засуджує? Багаті.
Хто законодавці?
Багаті.
Я ніколи не бачив, як гине багатий бандит.
Багато моїх друзяк не дотягнули до 23 років.
Вони або в тюрмі,
або мертві.
Усі можуть жити в мирі й мати все в межах своїх прав.
Але є люди, які вважають, що мають право відмовити тобі
у всьому, бо гадають, що ти нижчий.
Кожен тут може бути ким лиш забажає.
Радником, учителем, народним депутатом, юристом,
футболістом, репером чи виконавцем самби.
Людина на дорозі заново починає свій шлях
Її мету, її свободу
Було втрачено, віднято
Людина хоче довести собі, що змінилася
Що відновилася й хоче жити в мирі
Не озиратися
Сказати криміналу «Ніколи знову»
Бо її дитинство не було легкою прогулянкою
З юних арештів лиш болісні спогади
Так, заробляти гроші, ставати багатим
Чимало загинули, мріючи про це
Але скажіть Хто буде щасливий, а не в розпачі
Бачачи, як його діти Народжуються в бідності
Там, де розвага — це бар
І кандомбле — для благословення
Це створює основу Історії, яку я розкажу
Людина на дорозі
Отоді я й зачепив серце бразильців.
Їхню душу.
Як говорити бразильцям про білих і чорних, бідних і багатих?
Вони не з Бронксу.
І не народилися для вбиралень «Лиш для білих» чи «Лиш для чорних».
Це інша перспектива, інша чутливість, розумієте?
Ця пісня вибухнула за один день.
З десяти авто, що проїжджали, у восьми лунала «Людина на дорозі».
Боже мій…
Пісня стала звучати на радіостанціях, які не крутили лиш афроамериканську музику
чи афроамериканську музику для тус.
Вона почала лунати по всій Бразилії.
Усі були щасливі, бо цю пісню крутили.
Ця ДП продавалася.
Браун каже: «Мені треба поговорити з тобою.
Серафо, справа така.
Я дуже засмучений.
Це фігня якась, Серафо.
Якого дідька?
Моя пісня лунає повсюди.
Вона лунає на радіостанціях багатіїв, навіть на релігійних радіостанціях.
Я не писав її, щоб вона лунала повсюди.
Чому її крутять?
Подзвони її, хай знімуть її з ефіру».
«Я не міг її пускати в ефір.
То як я можу її звідти забрати?»
Забирають твою свободу Твою сім'ю, моральний дух
Навіть коли виходиш з в'язниці
Тебе назавжди знатимуть Як колишнього в'язня
Я не довіряю поліції…
Тим козлам!
Коли Racionais стали відомими з піснею «Людина на дорозі»,
людям врізався в пам'ять рядок «Я не довіряю поліції, тим козлам».
Поліція така, мовляв: «Що? Що це за одні такі?»
І почали пресувати нас.
Ми записали цей рядок,
а також співали його
на наших концертах.
Зал повторював його.
Його повторювали 50 000 людей. Навіть 100 000 людей його повторювали.
На концерті в Ангаеґабау
поліція охороняла порядок.
Хтось гукнув: «Не довіряю поліції, тим козлам».
І що сталося?
Довбаному шоу був кінець.
Поліція просто припинила його.
Кожен поліціянт мріяв почати двіжуху з Racionais.
Коли ми мали співати,
усі поліційні відділки в районі були попереджені.
Вони попереджали: «Хай співає, хто хоче, лише не ці.
На моїй дільниці вони заборонені».
У ті часи це було для копів справою честі.
«Може приходити, хто хоче, окрім них».
Ми ризикували отримати кулю.
Я була на кухні, і тут задзвонив телефон.
«Агов, скажіть своєму сину,
що ми його вб'ємо.
Він більше не буде критикувати поліцію.
Вони що, думають, що такі круті?»
Я їм: «Перш ніж убивати його, мусите спершу вбити мене».
Мого духовного провідника звати Оґум-де-Лей.
Він піклується про нас.
Ана завжди була з ними.
Оцей теж мій друг, а це моя подруга…
А де…?
Вона всюди йшла за своїм сином.
Подорожувала повсюди з ними.
Ходімо звідси!
Вона була дуже близька з ним, ну просто надзвичайно близька.
Тож їх було двоє.
Ходила з ним усюди, навіть знала слова всіх пісень.
Йоу, Блу.
Оскільки ми зараз ідемо до поліційного відділку,
адже ми знаємо, що мусимо, і нема на то ради.
Бо така система.
Ми хочемо бачити
наших людей
далеко від алкоголю, далеко від кокаїну,
далеку від креку, від криміналу.
Та дехто хоче, щоб у нас було все більше проблем, щоб ми зникли.
Зовсім.
У багатіїв усе більше влади, а нашим людям срака.
Зовсім.
Якщо скажете, що не хочете цього, ви загроза.
3-Й ВІДДІЛОК
Щойно ви визначите, на чиєму ви боці, автоматично з'явиться конфронтація.
Усе, що ми казали, вони не хотіли чути.
Ми поводилися точнісінько так, як їм би цього не хотілося.
Можна вас попросити звідси?
Почалося переслідування.
Коли нас доставили у відділок, начальник був нажаханий.
«Хто за це відповідає?
Який поліціянт це наказав?
Ви мені стільки проблем наробили.
Три адвокати, один сенатор,
два народні депутати та мер видзвонюють тут мені».
Отоді-то Racionais показало свою силу.
Ви готові до війни?
Один за всіх,
і всі за одного!
КЛ Джей!
Ану пошуміть!
Racionais!
Добрі люди!
Славте Бога!
Усевишнього!
З вулиць Сан-Паулу всьому світу…
ЗЛІ Й РАДИКАЛЬНІ RACIONAIS MCS
ВОНИ ТЕМНОШКІРІ, ЗЛІ, ЛИХІ Й БЕЗКОМПРОМІСНІ
Ми почали виступати поза Сан-Паулу.
Почали мандрувати.
Ми сідали на автобус і їхали,
куди мала дістатися музика, і все.
Реп мав дістатися туди.
А тоді нам сказали зареєструватися
підприємцями.
Ми мали паперову роботу, офіс і все таке.
І тут бухгалтер каже:
«Ви можете носити зброю». Я такий: «Серйозно?»
Ми озброєні й небезпечні. Нападайте.
Ми мислили, наче
банда.
Тому-то в нас ця репутація.
«Трясця, Racionais!»
Бо коли ми приїжджали на місця зустрічі, нас зустрічали вороже.
Ми не грали собі на центральній площі. Ми виступали в таких місцях, як Фундан,
де ситуація була справді дуже кепською.
Тому ми не могли бути слабаками.
Мусили приїхати
жорсткі, завжди готові.
Не відводьте об'єктивів з цих хлопців, гаразд?
Чорт…
Коли ми прибули на свято в Пелотас,
ціла юрба копів.
Ці величезні білі копи, страхітливо сильні.
Вони били якусь молодь.
КЛ пішов з ними поговорити.
А вони товчуть якогось пацана прикладом зброї.
У нього текла кров.
Один з наших кузенів
помітив, що котрийсь коп відволікся,
тож вихопив його зброю й забіг в автобус.
Цей автобус раптово оточили,
і нас затиснули всередині.
І тут з'являється Прісцилла.
«Перепрошую, я їхня менеджерка. Я поговорю з ними. Не переживайте».
Двері автобуса відчинилися, Прісцилла зайшла.
Через кілька хвилин ми цілилися з вікон у поліцію.
«Жуйте сраку, мудаки дебільні!»
Зуб даю! Пацани всі зібралися Тож гайда веселитися
Хочу, щоб усі балділи Без жодних проблем
Еді Рок, КЛ Джей Айс Блу та Мано Браун
Ми не помилилися.
Цей коп дав легко забрати в себе зброю й хотів надавати нам.
«Забирай свою зброю і йди собі».
Після цього вони відпустили автобус.
Але вже на трасі, коли ми були десь приблизно
за десять кілометрів від місця, де все це сталося,
вони кількаразово обстріляли наш автобус.
Випустили багато куль.
Та компанія більше ніколи не здавала нам автобусів.
-Пішли в сраку! -Ні, самі йдіть у сраку!
-Та пішов ти! -Я ж не просто лаюся!
Не торкайся мене! Я поліціянт!
То й що?
Після такого переслідування
ми здійснили свій перший переліт як гурт.
Ми тут, нам удалося. Ну ні, чоловіче?
Правда? Ну чесне слово.
Я ніколи раніше не літав.
З Racionais це було вперше.
Скільки ще мають сісти?
Зробимо ось як. Ви, хлопці, худорляві, мусите пересісти. Учотирьох не вліземо.
Підготуйтеся до зльоту.
Усі на борту.
Готові злітати.
Ой, ну…
Дозвольте сказати.
Допоможіть!
А подорожувати насправжки
ми почали вже після 94-го року.
До того — не дуже.
Ми відвідали Бразиліа.
Ці фото зроблені в Бразиліа.
-Ми їздили туди автобусом? -Не пам'ятаю. Але не літаком.
То як ми дісталися? Пам'ятаю, було збіса важко.
А пам'ятаєте, як Кабело забув нашу зарплату в…
«Наш менеджер — ідіот! Та ти просто…»
Кабело повернувся з грошима в руках.
«Ви цих грошей хотіли?»
Коли я вперше
отримав зарплату й виторг від продажів,
у мене не було поняття зеленого.
Мовляв: «Що мені робити з цими грошима?»
Мілтон поклав їх на стіл, а я кажу: «Овва, Мілтоне, що це таке?
Куди я піду з цими грошима? Я нікуди їх не буду брати».
«Але це твої гроші».
А я такий: «Оці всі гроші — мої?»
Я купив новий мотоцикл і коли приїхав на ньому, усі такі:
«Ти тепер задираєш кирпу? Тебе не зрозуміють».
Кажу: «Бро.
Нам зась купити байк лиш тому, що ми темношкірі й зачіпаємо політику?
Якого дідька?
Тоді я просто кину це все, стану бандитом і матиму своє барахло.
Може так?
Можна мати свій байк?
Я купив його за свої гроші, а не за чиїсь.
Добре?»
«Гаразд».
І коли вони найменше цього сподівалися, я купив собі зелений пікап «Сілверадо».
Вау!
«Мені треба було авто, щоб возити свої байки».
Капан-Редонду, Південна зона, Ice-T та Racionais. Гаразд?
Тут важко. Але це реальність, розумієте?
Декому з «Південного централу» слід приїхати сюди й побачити життя
Це спільний проєкт Ісе-Т та Racionais MC's.
Це звук фавели.
Канал MTV Бразилія.
Мир.
RACIONAIS ТА PUBLIC ENEMY САН-ПАУЛУ
Ми почали справді заробляти на життя музикою.
Нам давали тоді
дуже хороші гонорари.
Я не міг усидіти вдома.
Я був самотнім, удома — ніколи. При грошах…
Часом мене й тиждень удома не було.
Моя мама лютувала.
«Едівальде, хлопче!»
Я постійно ходив по клубах з Еді Роком.
Ми тоді ходили в «Клубхаус», лише вдвох.
Чимало разів.
Це був такий собі період переходу від
бідного дитинства
до заробляння грошей
і статусу знаменитості.
Через складні часи можна перейти,
якщо ви…
невідповідальні, скажімо так.
А я ще й був дуже незрілий.
Ми їхали на концерт, і я…
На трасі «Маржінал»
я натиснув на газ, ми трохи запізнювалися.
На середину шосе вискочив фургончик, переді мною їхала машина,
вона звернула, а я не побачив.
Я вдарив її, вона в'їхала в ліхтар.
А оскільки ми їхали не пристебнувшись,
водій вдарився головою об…
Він пошкодив голову й загинув.
ЗІТКНЕННЯ З МАШИНОЮ РЕПЕРІВ: ОДНА ЛЮДИНА ЗАГИНУЛА
Моя машина перевернулася, і я опинився на лікарняному ліжку.
Це було… жахіття.
Я був щасливий, і раптом бах!
Це світ валиться? Я такий: «Якого біса?»
Я втягнув пацанів у те, у чому вони були не винні.
Це було серйозно.
Гурту міг би й настати кінець.
Після виходу кожного альбому
щоразу щось мусило статися.
Аварія з Еді Роком. Блу втратив сина.
От…
Ми мусили бути сильними.
Усе це сталося того ж року, коли вийшла платівка.
Ми вперше скуштували успіху, а тоді прийшла смерть.
Почало бракувати грошей.
Мені треба було оплачувати рахунки, але як?
Це були жахливі часи.
Це карало мене. Я жив навпроти цвинтаря.
У домі не було вікон, тому він вкрився цвіллю.
Я подумав: «Бляха, братан. Тут не можна жити, розумієш?
Глянь на своє становище. Ну?»
Я мешкав у ЖК «Когаб».
Щойно подумав, що життя налагоджується,
ось живу де, збагнув, що може піти навпаки.
Попри свій район, «Когаб» був жорсткішим.
Не таким романтичним, шарите?
Там ставалися дивні речі.
У мене народилася донька.
А тоді — наша друга донька.
Я мусив стати приземленішим.
Я завжди прошу, щоб я був дороговказом.
Браун спитав: «Запишемо ще диск»?
«Але з чого мені почати?»
Знаєте, як воно…
Політика в Бразилії досягла точки кипіння.
Хіп-хоп тоді заполонював весь світ.
Почала процвітати
більш така визвольна позиція.
На ту пору
певні зовнішні сили вже
переконали нас, що в нас є місія.
Я досвідчив новий стиль життя, і він перейшов у музику.
Це була наша готична фаза.
Жорсткіша мова,
більше хардкору.
Той диск — інтенсивне занурення,
глибоке — у пекло.
Так, 60% незаможної молоді без судимості
зазнавали насильства з боку поліції.
З кожних чотирьох, убитих поліцією, троє — темношкірі.
Лише два відсотки студентів у Бразилії — це темношкірі.
Що чотири години у Сан-Паулу жорстоко вбивають одного темношкірого юнака.
Я Прімо Прето, ще один, що вижив.
RACIONAIS MC'S «ВИЖИВАЮЧИ В ПЕКЛІ», 1997 РІК
Ми говоримо за людей, розумієте?
Ми голос тих, у кого немає голосу.
Люди ототожнюють себе з тим,
що ми співаємо, що говоримо, як одягаємося.
І наш ритм потужний,
непереборний. Нічого не вдієш.
Буйно миролюбний і правдивий
Я прийшов відібрати ваші міркування
Стрясти вашу кров І вашу нервову систему
І цього недостатньо Браун — мов скажений пес
Номер один, терорист з району
У мене для вас дещо є
Отруйний реп або злива з куль
І пророцтво здійснилося точно
Один-дев'ять-дев'ять-сім! Нашої ери
Чорна лють відроджується знову
Racionais, розділ четвертий, вірш третій
Цей диск став феноменом,
усі його пісні стали хітами.
Ідея полягала в тому, щоб стати популярними між молоддю.
Між нашими ровесниками.
Я приєдналася, коли виходив «Виживаючи в пеклі».
Зверху був мій номер.
І дзвонили безперестанку.
На ніч було два–три шоу.
Я завжди була їхньою підтримкою.
Була доступною цілодобово, мусила бути напоготові.
Якби щось сталося, я мала бути готовою зв'язатися з якимось другом або юристом.
Я стежила за ними по телефону: «Ну що? Ви вже прибули?»
Номер Мейре правив за лікарню, банк, поліційний відділок й швидку допомогу.
Тож Мейре взяла на себе складну частину.
Я часто кажу, що Мейре — це чорний ящик літака Racionais в польоті.
Раніше лиш я приймав бронювання на наші шоу.
Вона взяла це на себе й почала приймати дзвінки в себе з дому.
Тож я міг зосереджуватися на творчому процесі.
У кожної людини ж свій процес, ні?
Енергія виходить з ваших нутрощів, ваших артерій
і входить в машину, розумієте?
Мов привид, мов дух.
Потрапляє в машину, ви семплуєте її, видаєте якісь звуки, і вона виходить.
Можна от говорити про «Чарівника з країни Оз».
Я був вдома з Еді Роком.
Показував йому слова пісень. Він каже: «Крутяк. Гайда підберемо семпл».
І я показав йому платівку Isley Brothers.
Пісня була повільною, тому я сказав: «Подивися, як це звучить у 45.
Тож я натиснув на кнопку і…
І він одразу вигукнув: «Вау! Хай буде! Шикарно!»
Це все про роздуми, брате
Це все про мислення
Поліція завжди показує поганий приклад
Омиває мої вулиці кров'ю І заганяє ненависть ще далі
Усередину закутків міста
Усередину крайньої простоти
Мою свободу вкрали
Над моєю гідністю наругалися, ні! Братани мають бути справжні
Годі вбивати й проклинати одне одного
Відженіть це звідси геть
Не дай Боже, не хочу Щоб мій син помер
Чи хтось з моїх родичів Дістав кулю в рот
То я маю померти Щоб Бог почув мій голос?
Чи я маю перетворити це місце У чарівну країну Оз?
Йоу…
Ніхто не народився,
щоб жити за ґратами
або в чотирьох стінах.
Або ходити, опустивши голову й тримаючи руки за спиною.
Отже, якщо ви всі в одній системі,
якщо ви всі страждаєте,
то всі ви
прийшли сюди з одного місця — зі страждань та злиднів.
Розумієте?
У декого батько п'є, у декого навіть нема батька, як-от у мене.
Дехто мусить смикати за ниточки, щоб помогти матері.
Тут нема нікого, кращого за інших.
Усі роблять помилки, у всіх є недоліки.
Не можна показувати пальцем і жадати покарання,
бо ви всі покарані, і це нікому не до душі.
-Правда ж? -Так!
Добивайся свого, а я буду свого. Чарівна формула миру.
Це довбане місце — мінне поле
Скільки разів я думав Щоб кинутися кудись?
Але мій район — це все, що в мене є
Моє життя тут, я не можу взяти й піти
Втекти надто легко, та я не буду
Я не зраджу тому Ким я був, ким я є
Мені подобається, куди я йду та де я бував
Те, що навчила мене фавела Для мене є чудовим
Ця пісня про ту епоху, тому людям сподобалось.
Це був прекрасний час.
Бо це була моєю дійсністю.
Я жив там.
Я розумію, чому люди
прикипіли до цієї пісні.
Це була прекрасна пісня.
Йоу…
Хтось пам'ятає,
коли це трапилося?
Може, багато з вас були тоді дітьми,
й ви не зможете пригадати.
Але решта вас таки згадає.
Це частина бразильської історії, яку було написано нещодавно.
Як це сталося у Віґаріо та Канделарії.
І це також постійно відбувається в Сан-Паулу.
Ще одна частина історії Бразилії, написана кров'ю.
Стало відомо, що 341 спецпризначенець із Сан-Паулу
отримав наказ штурмувати дев'ятий павільйон СІЗО «Карандіру».
Солдати мали стримувати бунт ув'язнених.
МИ НОСИМО ТРАУР ЗА СПРАВЕДЛИВІСТЮ
Під час операції було вбито 111 в'язнів.
Сан-Паулу, 1-ше жовтня 1992 року.
Восьма ранку.
Ось я ще один день
Під кровожерливим поглядом дозорця
Ти не знаєш, що таке ходити
З головою в прицілі автомата
Німецького кулемета, а, може, з Ізраїлю
Подрібнює злодіїв, як папір
Було це так. Я не хотів писати цю пісню.
Попросили хлопці з дев'ятого павільйону.
«Ніхто про це не говорив, а тепер ти мусиш».
Кілька моїх друзів у тюрмі та інші люди спостерігали
за цією бесідою на футбольнім полі.
Мене познайомили з одним пацаном, який був
старший за мене.
Жосенір.
Він написав політичну статтю про цю бійню.
Коли нас познайомили під час матчу
на полі восьмого павільйону,
було так жарко, і ми так курили марихуану, аж валувало.
Я прочитав і вигукнув: «Це круто!»
Я взяв його пісню, а він не знав про її долю.
За рік я шукав його,
але він уже був в іншій в'язниці.
Мені знадобився рік на його пошуки.
А пісня вже вибухнула.
Шарите?
Вона вибухнула, бо ми зняли кліп у в'язниці,
і він здобув премію «MTV Бразилія»
«Вибір народу».
Пісня вибухнула.
Racionais MC's!
НАГОРОДЖЕННЯ КЛІПІВ БРАЗИЛІЇ MTV — 1998 РІК
НАЙКРАЩИЙ РЕП-КЛІП «ЩОДЕННИК ЗАТРИМАНОГО», RACIONAIS MC'S
100% «КОГАБ»
Це була віха для всього руху, не лиш для нас.
Для нас це було як чемпіонат світу, усі дивилися та вболівали.
Ми виголосили дев'ятихвилинну промову, просто вигукуючи до людей,
говорячи про фавели, пенітенціарну систему.
Багато людей не вірили в нашу музику.
Казали, що реп — це не музика.
Але ось що.
У Racionais є місія, ми ніколи не зупинимося.
Наша музика походить з району.
Це музика темношкірих. Від темношкірих темношкірим.
Четверо наших пацанів з фавели досі живуть у фавелі,
але тепер у нас є голос.
І ми тут залишимося.
З нами митці, які просто перевертають світ.
ВИБІР МІЖНАРОДНИХ ГЛЯДАЧІВ
Бразилія, Racionais MC's, «Щоденник затриманого».
Альбом вийшов за кордон. Ми вийшли за кордон.
Ми з'їздили в Каліфорнію, Нью-Йорк, Німеччину, Японію кілька разів.
Він сказав мені піти поснідати й пішов собі.
Я попросив його заждати, двері зачинилися. Тепер чекаю на ключ.
Дякую.
Ззовні я зміг інакше побачити Бразилію.
Є стиль життя, який відрізняється від того, що є там.
-Краще не намагатися це збагнути. -Як ти, старий?
Привіт, як життя?
Класно. Я тут зараз
зі своїми пацанами. Ось вони.
-Йоу, йоу. -Йоу, бро!
Гляньте-но на цих реперів!
Йоу, йоу.
Пограбування банку в процесі. Глянь на проєкт.
Оце я розумію!
-Ось як двіжують. -Завойовують світ?
-Правлять ним! -Круто!
Є багато добрих людей, багато авторів пісень, мислителів,
які відкривають діалог, розширюють перспективи огляду,
відновлюють боротьбу.
Звідси родом мамині предки.
Зі Східної Африки.
Кушити.
Це дуже давній народ, що населяв весь цей регіон, дивіться.
-Дивно, правда? -Так, дивно.
Більшість прийшли звідси сюди.
У Бразилію їхали із середньої частини.
І ще звідси. З Беніну.
Предки моєї мами теж родом з Беніну.
Вони рушили звідси туди й відправився з порту в Бразилію.
Часто кажу, що «Виживаючи в пеклі» звільнило мене з рабства.
Доброго вечора.
Я Вільям і я зі «Звукозапису Зімбабве».
Ми тут, щоб вручити золотий диск
та платиновий диск у руки Racionais!
За їхню важку працю без розголосу. Це заслуга вас усіх.
Це Мано Браун.
У нього закінчився бензин.
Ну ви можете в це повірити?
Мано Брауне…
від Racionais MC's!
До Racionais приєдналися багато інших людей, не тільки ми четверо.
Завжди йшлося про творчий спадок і наших союзників.
У кожного з нас були зв'язки з іншими митцями.
Це було навмисне, розумієте?
Для просування нових виконавців, і щоб машина далі крутилася.
Ед Лоуко вчить нас, як розподілити владу серед наших людей.
Розкажи нам про створення студії для допомоги гуртам.
Я ще досі маленький, лише починаю щось робити поза власним домом.
Щось, щоб допомогти цьому рухові.
Racionais були більш зрілими,
більш незалежними у створенні музики.
У нас була своя техніка, і ми могли робити це вдома.
Декстер отримав пропозицію й став записувати з тюрми.
Нас покликали продюсувати альбом.
У в’язниці діяв такий проєкт, що дозволяв відвідування в будні дні.
Ми розмовляли з ним.
І лідери руху приходили поговорити зі мною.
У в'язниці було багато реп-груп.
Це було соціальне явище.
«Щоденник затриманого». Ми зняли кліп там,
і це відкрило їм очі.
Вони мали вільний час, сидячи у своїх камерах.
Тож почали читати реп. Усі ці нові гурти.
Коли ми почали слухати Racionais, люди добрі!
Це дуже зворушило темношкірих
в усіх районах.
Це було пробудження.
Пробудження, заклик до зброї,
вимога звернути увагу…
Усе, що лиш можна уявити.
Я попросив, щоб на обкладинці був цей готичний напис,
бо їх використовували репери з Лос-Анджелеса.
І до символіки пасував. Я хотів його для свого компакт-диска.
Ми зобразили на обкладинці хрест,
і дехто приходив на концерти з величезними Бібліями
в одязі священників.
Якісь екстремісти.
Які змішували докупи питання раси, Бога,
криміналу.
Шарите?
-Ти робиш мені боляче! -Кокіньйо! Зачини вікно.
Бро, ти зараз пошкодиш мені руку!
О Боже…
Його рука могла лопнути.
-Ага! -Трясця, старий!
Так. 1998 рік.
Мано Браун, КЛ Джей, Айс Блу, Еді Рок.
Південна зона, Північна зона.
А голос фавели — це частина цього.
«Навіть коли б ходив я долиною темряви,
я не боюся лиха,
бо Ти зо мною».
Ми в цій сраці, старий!
І що я помітив?
Цей альбом перетворювався на екзорцизм.
Коли я співав пісню під час шоу, повторюючи ті ж слова,
те саме знову й знову, усі разом,
була найгірша у світі атмосфера.
Мені це не подобалось, я співав пісню без душі.
Я більше не насолоджувався тусою.
Ми прийшли з духовного середовища.
А в тих піснях згадувалися калюжі крові.
Люди слухали це все вдома —
там, де вони б мали веселитися.
Господи милосердний. Це небезпечно.
Це мало змінитися.
Я вірю в силу слів, силу повторювання.
Народ, зробимо ось що…
Коли на моїх шоу з'явилися трупи у футболках Racionais,
я задумався.
Коли в Бауру біля моїх ніг кинули той труп,
я вже, знаєте, обдумував дещо інше.
Навіть питав себе, який же я у всьому безкорисний.
Не знали, що робити із застреленими.
І кинули мені до ніг.
Розумієте?
Переступали через нього, просячи автографа. Я бачив.
Хлопець корчився від болю, а люди топтали його,
просячи автографа.
-Стій, бро. Йоу, народ, годі. -Це повна лажа, ясно?
Я клоун, що говорить про мир, поки ви вбиваєте одне одного?
Ну бляха-муха!
Я божевільний, що говорю про мир?
Дозвольте сказати вам таке.
Системі начхати, якщо на вулиці буде десять небіжчиків, шарите?
Вони хочуть, щоб ви всі здохли.
Усе, що ви маєте, — це одне одного.
І свої мізки. Зрозуміло?
Знаєте, з «Виживаючи в пеклі» ми відійшли від фавели.
Диск полюбили студенти.
Коли я збагнув це, мусив шукати нову стратегію.
Сказав: «Зникнімо.
Усе неправильно.
Мені це не подобається, усе сиаріє».
Одного дня Браун спитав:
«Скільки ще концертів?»
Бах. «Лиш стільки?
Проведімо їх, а тоді киньмо це на невизначений час».
«Що? Ми помремо з голоду».
«Упораєтеся.
Гангстерами не були?
Упораєтеся.
Співати лиш умієте?
Живімо на те, що маємо. Почнімо все заново».
І ми повернулися до життя в нашому районі.
Ми проводили там час і вдихали його повітря.
Після того, як ми облишили сцену, я мусив повернутися й піти ще глибше.
Я повернувся в Жардім Леблон, до свого коріння,
щоб побути з рідними людьми. Я повернувся туди.
Овації Бразилії, особливо Сан-Паулу.
Поговорімо про ці 500 років, про цю брехню.
До біса 500-річчя відкриття Америки!
Педро Альварес Кабрал і Христофор Колумб,
ці безсоромні європейці,
приперлися сюди й усіх повбивали.
А в школах їх виставляють як героїв.
До сраки таке!
Наступного тижня в нас буде програма UTen Play. Чао.
Хочете цього чи ні, 2000 рік став переломним.
З 90-х усе стало виглядати, як 90-ті.
З 2000 року була та сама тенденція.
З приходом Лули та метро в Капан прийшла й сучасність.
Разом з Першою столичною командою тощо.
БАКАЧЕРІ — ШОСЕ Й ЗАЛІЗНИЦЯ — ЛЕТОВИЩЕ — БР116 САН-ПАУЛУ
СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР «КАРАНДІРУ» САН-ПАУЛУ
Наступна станція — Капан-Редонду.
І тоді я все знову збагнув.
Було ціле нове покоління наркоманів, навіжених,
сумних людей, людей, що знову страждали з нових причин.
Але я також бачив людей, які долали все це з просто офігенною врівноваженістю.
Долали хвороби, бідність…
Не плачучи або скаржачись, а елегантно, братан.
Прекрасно.
У ті часи був у нас один друг,
Діджей Нел.
У проміжний період між записами я подружився з цим чуваком,
і він розповідав мені про інші речі.
Про інші звуки.
Порадив: «А послухай Мілтона Насіменту.
Послухай Майлза Девіса.
Послухай ще Clube da Esquina.
Ваш звук не має виміру.
Він як каменюка в обличчя клієнта.
Йому треба більше рівнів».
Я спитав: «Більше рівнів?»
«Ви мусите знати,
що таке ЛСД».
Він розповідав про воду та пустелю.
У нього грала музика, він пив вино
й курив марихуану за десять баксів після обіду.
Оце була його хвиля.
Я подумав: «Клас! Я б і не помітив цього».
«Бро, насолоджуйся моментом, просто насолоджуйся тим, що можеш.
На світі є не лише питання суспільства тощо.
Ми й не можемо впоратися з усім цим.
Спершу пізнай самого себе».
І я лиш погодився з ним. Я ж нічого не знав.
Це був бовдур, який радив ідіоту — мені.
Я не був чоловіком, як думав.
А ідіотом. Ніфіга не знав, лише погоджувався.
Цього й бракувало в минулому диску.
Цього нового виміру.
Коли я виявив це, то закохався.
Він чудово відчуває музику.
Я почав ходити на дамбу, коли падав дощ.
Коли там нікого не було.
Коли вся вона була для мене й тільки для мене.
Сіре світло…
Якесь таке інтроспективне.
Вітер,
грім…
невроз…
Це була перспектива, до якої ми не мали доступу
в минулому диску.
Почуття слабкості,
яке всі ми поділяємо, але яке залишається невисловленим.
Благослови, мамо
Починаємо нашу передачу
Це ваше радіо «Ексодус»
Гей, гей
Прокидаймося, прокидаймося
Бо сонце не чекає Гайда, прокидаймося
Час ніколи не втомлюється
Ти просив її
Ти просив можливості Другого шансу
Бог же добрий, правда?
Гей, новий день лишень для тебе
Що за прекрасне блакитне небо!
Прокидаймося, прокидаймося
Глянь на своє лице Я довіряю тобі в цій війні
Лінь — ворог перемоги
Нема місця для слабких А боягуз помирає, і не спробувавши
Скажу тобі правду, усе складно
Немає довіри навіть до себе
А вороги приходять просто так
Це бетонні джунглі Вони розчавлюють скромних
Ти такий великий, як твоя мрія
Чини правильно — роби своє
Прокидаймося, прокидаймося Щиро тримай високо голову
Чого ти так боїшся? Ніколи не було легко
Зберися й вступай у бій
Але пам’ятай, що б не сталося
Нема такого Як день, що за днем пливе
Ми повернулися!
«НЕМА ТАКОГО, ЯК ДЕНЬ, ЩО ЗА ДНЕМ ПЛИВЕ» 2002 РІК
Ви на вулицях Сан-Паулу
Де пацани бережуть свої почуття На підошвах ніг
Це не песимізм Це просто те, як є
Живучи на широку ногу Пацани пускають дим
Це солодка отрута…
Ой! Канело!
Я спіткнувся, проте вернувся за тобою
За пацанами
Ну а відтак, і за баблом
І Боже
Це круто!
Ось яке воно
Мій розум — лабіринт Моє серце ридає
Ридає, та ще колись сміятись буде
Ходи зі мною, братан, ходи зі мною
Ми зосередилися на нашому районі.
На наших пацанах, посиденьках, наших родинах. Нашому корінню.
Зграя божевільних Зібралася на рогах вулиць
І каже: «Зробімо вже цю хрінь»
Усіма необхідними засобами
Зроби це сам
Ти для нас, а ми для себе
Для себе й наших однолітків
І наших сусідів
Та й все
Я відчуваю, що я можу Нерви й кістки, так!
Якщо ми такі, які ми є Сітка хромосом
З чеснотами й недоліками
Ось і все І так воно є
Май віру, бо Бог справедливий
Ніколи не забувай, брате
Тримай високо голову
Байдуже, що та коли
Май віру Бо ж квіти й на смітнику ростуть
Молись за нас, пасторе, пам'ятай нас
Ця вечірня служба все ще йде добре
Я захоплююсь вірянами Будь ласка, даруйте
Що за здирство, що за схема Я перепрошую
Іноді відчуваю себе трохи невпевнено
Немов йолоп Без віри в майбутнє
Тоді хтось приходить? Хто є хто? Хто б це міг бути, бро?
Дайте іграшку, що проколює одяг…
Я досить претензійний, щоб сказати, що того дня
я втілив дух Сан-Паулу.
Увесь його код.
Я воїн репу
Завжди під високою напругою
Один за одного, Бог за всіх Я тут лиш проїздом
Шалене життя Я не створений, щоб бути жертвою
Справедливість і воля Моя справа законна
Мій реп починає хор божевільних І романтиків
Ношу дитячу усмішку всюди, де б не…
Уперед За братанів
Пропоную свою присутність
Може, бентежну Але справжню, інтенсивну
Мій найкращий Марвін Ґей Субота на трасі
Що б не було, те буде А ми їдемо до кінця
Поклич мене, поклич нас Де лише потрібно
У раю чи в Судний день, пасторе
Поклич мене й пацанів Ось що я прошу
Фавела, Фундан Увічнені в моїх віршах
Шалене життя
Мої люди з району… вони збагнули там самі себе.
І це сталося не лише з Брауном чи Блу, а з багатьма людьми.
Організувалася одна вулицю й наступна, і наступна. Почалася ланцюгова реакція.
На районі народилося багато гуртів, імен та марок.
Багато різнокольорових кепок.
З того моменту постало багато колективів.
Це була суміш
амбіцій зі зневагою, зарозумілістю, незалежністю…
І отак нам справді вдалося повести за собою район. Увесь.
Людям, яким не подобався реп, сподобалося представляти свій район.
І не схиляти перед ніким голови.
Люди вже не здавалися такими пригніченими й обманеними.
Якщо звернути увагу, зі своїми плюсами й мінусами,
район має свою думку й приводить багато чого в рух.
«Так, це добре, зробімо це й таке інше».
І це дійсно там відбувалося.
До випуску цього альбому ми міркували
про наш район як покірний, невігласький.
Відчужений. Розумієте?
І я спростував це в диску.
Ми вперше граємо на відкритому заході, посеред ночі в Сан-Паулу.
На світанку, о четвертій годині ранку, можливо о п'ятій ранку.
Для тих, хто збирається на роботу,
візьміть своє пальто й шапочку,
тому що в Сан-Паулу зараз десять градусів.
Повний місяць освітлює вулиці Капана
Над нами тільки Бог Скромно, правда?
Будьмо! Цок! Жінки та гучна музика
Біле вино Хороший адвокат для всіх
Тут збіса холодно
Але що вдієш? Вівторки не підходять для вечірок
Це ніколи не змінювалося й не зміниться
Аромат багаття наповнює повітря
Неділя, рано вранці в Сан-Паулу.
Метушня й вандалізм
на шоу Racionais MC під час «Культурного повороту» в Сан-Паулу.
…на шоу реп-гурту Racionais MC.
Racionais MC's.
…шоу Racionais MC.
Праса-да-Се стала справжньою зоною бойових дій.
Люди відчайдушно намагалися втекти від протистояння.
Іди сюди, чуваче! Іди сюди!
Невже поліція не могла цього уникнути?
Це була поема.
Дозвольте сказати, з чого вона почалася.
А почалася вона так. Там був один хлопець.
За ним гналися копи.
Темношкірий. І він ухилився від поліції.
Ішов дощ, було мокро.
Поліціянт упав і не міг піднятися.
Цей коп кричав від болю. А інші копи побігли за хлопцем.
Дуже багато. А той біг.
Я й сказав на сцені:
«Так, військову поліцію створили, щоб ловити рабів-утікачів».
«Обережно з цією зброєю. Ні в кого не стріляйте!»
Реп-група просить натовп відійти від поліціянтів. Марно.
Відійдіть від копів! Дайте їм спокій!
Почалася бійка, а потім усі ніби розділилися.
Копи в один бік, а молодь — в інший.
Почалося пекло.
Я відчував себе неначе в зоні бойових дій.
Хлопці з палицями й камінням Поліція з рушницями й бомбами
Автівки в полум'ї Сталеві двері зачиняються
Мати кличе сина Поки в неї стріляють
Хтось когось утратив Душа — у спусковому гачку
Тікайте в метро
Халепа в коридорі
Когось затоптали І там він і залишився
На прилеглих вулицях Сцена тривала
Війна та руйнування Світ наприкінці
Ніколи не було впевненості. Завжди було напружено.
Нам заборонили виступи
просто неба
й започаткували свою кампанію з переслідувань.
Тому що нас вважали небезпечними для суспільства,
загрозою для громадської безпеки або для безпеки суспільства.
Це була держава, поліція. Хай там як.
Це була постановка,
бо все робилося так, як книжка пише,
з контрактами й усе таке.
Не було причин, щоб це сталося так раптово,
і щоб групі Racionais заборонили виступати в Сан-Паулу.
Я впевнена, що це було політичне рішення, така собі постановка.
Здавалося, у будь-яку мить — кінець.
Що я є?
Я ясний і солоний Я вміщаюся в око, але важу тонну
Я на смак, як море І можу бути стриманим
Я орендар болю Де волію жити
Серед глупої ночі Я заручник помсти
Я сестра розпачу Я найгірша месниця надії
Мене можуть спричинити паразити земські
Або любов Колючки твоєї жорстокої квітки
Я любитель драми Підходжу до твого ліжка
Охоче Без дозволу ти змушуєш мене страждати
Я думав, що я сильний
Я буду слабким Коли інші прийдуть
Якщо справи складні й усе йде повільно
А зараз дозволь мені піти проти вітру
Нащо бути жорстким Якщо твоє серце вразливе?
Не вітер Він м’який, та невблаганний і холодний
А я теплий
Я намазав похмуре речення поета
Натрапив на темношкіре лице пророка
Черви розчищають шлях Коли капає сльоза чоловіка
Це твоя боротьба на все життя
Кажуть, чоловіки не плачуть Ага, так
Не йди за натовпом, бро Ісус плакав
Бляха, брате, я тобі скажу Я можу бути під кайфом
Але світ цілком готовий умерти
Що ти вдієш Коли фортеця тремтить
І все добре навколо тебе Псується враз?
Усіх, хто наголошував на важливості революції темношкірих, переслідували.
А отже, закривали рот.
Усе, що я робив і роблю, засноване
на ідеях Марігелли.
Проміжок між випуском альбомів становив десять років.
Марігелла був
поштовхом до нашого повернення.
Тихо, а то помреш. Тихо.
Ворушися, ну!
Чорт забирай!
На коліна, сволото!
В етері «Визвольне радіо».
Ось що думав район про Марігеллу.
Чимало людей можна пов'язати з багато чим.
Повно людей, що й не чули про нього, цікавилися.
…Карлос Марігелла.
Водночас він був ангелом. У нього були такі прості мрії.
Про рівність.
Стій за генерала
Тисяча облич вірної людини
Уперед!
Стій за генерала
Тисяча облич вірної людини
Захисник юрб
Три перевтілення знаменитих бандитів
З блискучими мізками, зібрані на небесах
Призначення вірних Якщо Бог вірності хоче. Звершити…
Перше місце здобувається лиш кілька разів у житті.
І з цим кліпом ми знову зайняли перше місце.
Racionais MC's!
Ми живі!
НКБ 2012
А можливість завершити найкращу церемонію НКБ усіх часів,
найкращий концерт НКБ усіх часів,
я надаю вам, Racionais!
А тоді вперше після багатьох років ми наживо виступали на MTV.
На телебаченні.
Ми були на MTV ще як у 98-му році.
Скільки років минуло? 14.
У нас був новий погляд, з усією цією зміною,
весь цей досвід, усе це разом.
Це було сильно.
Саме там з’явилася Еліані
й сказала: «Ми повинні зробити це разом».
Racionais, на мою думку, вони досягли цього прориву.
Від заниженої самооцінки й самої відсутності мужності
до того, що вони зробили мужніми нас.
Тож можемо взятися й зробити це. «Я можу і я це зроблю».
Це трапилося зі мною та багатьма людьми.
Я чую це щодня: «Racionais змінили моє життя.
Я почув цю пісню Racionais, і вона змінила моє життя».
«Я почав вчитися завдяки Racionais».
Racionais покинули фестиваль «Культурний поворот» у 2007 році
після всього того випадку, грюкнувши дверима.
Але потім організатори фестивалю знову запросили їх виступати.
«Гей, настав час, виходьте на сцену».
Я нічого не казала, окрім: «Поліція може залишитися тут.
У ній немає потреби.
Проблем не буде. Racionais робитимуть оголошення.
Публіка завжди дивиться й звертає увагу на те, що вони говорять.
Це ніби канал.
Немов пуповина.
І люди дуже зляться, коли цей канал переривається.
Зрештою ми таки дійшли згоди.
Поліція залишалася позаду,
а не між натовпом.
І все було добре.
На концерті Racionais було 100 тисяч людей,
і все обійшлося без пригод.
Racionais MC's!
Люди почали слухати Racionais
масово.
Браун запросив мене взяти участь у кліпі «Марігелла».
Для мене було честю мати змогу
описати історію бразильського героя
разом з моїми героями —
Racionais.
Мені пригадується цитата Малколма Ікса.
Він якось сказав, що лише ті люди, які справді змінили історію,
є тими, що змінили уявлення людини про саму себе.
Racionais це вдалося.
Шарите? Їм це вдалося.
Вони змінили не одну людину. Вони змінили ціле покоління.
Необхідно вірити Що мрія здійсненна
Межа — хіба що небо А тебе, бро, не побити нікому
Погані часи минуть Це просто етап
Страждання лише підживлює твою відвагу
Тоді ми стали шукати місця проведення.
Позначімо найпопулярніші місця й виступатимемо лише в них.
Але
нам казали: «Ви приведете сюди Racionais?
Нам усе поламають!
Їхня публіка все нам поламає».
Кажу: «Не поламає».
Через 30 років усе, чого хочеться, —
щоб люди вернулися додому неушкодженими.
Це кліше, без якого я можу обійтися.
Труп наприкінці концерту Racionais.
RACIONAIS
Ця пісня — для тебе
ЛІНО КРІЗЗ
Залишайся живим
На концерті було багато людей,
які ще ніколи не бували в таких місцях.
СТУДІЯ ЗВУКОЗАПИСУ «КВОД» НЬЮ-ЙОРК — 2014 РІК
Тоді вони вирішили випустити альбом.
І поїхали в Нью-Йорк його записувати.
Розумієш? Не може бути туп-пум, а тоді тум-пум-пум разом.
Це…
-Добре. -Добре?
Чутно чергування доріжок?
У вас що, немає жодного басового барабана, щоб видати те, що силуються видати ці три?
Бо вдома мені це вдавалося.
Але він ніколи не буде, як справжній оригінальний важкий бас-барабан.
Розумієш?
З 2002 року світ змінився.
Минуло 13 років.
Здавалося, що Бразилія дійсно вступила у фазу прогресу.
Це було видно в людях, їжі, напоях, одязі, годинниках.
Реальному житті.
Це впливає на вулицю. І в музиці також.
Гаразд, усе готово.
Скоро хлопці прибудуть, щоб зібрати гроші з водонапірної башти.
Увага!
Це художній твір.
Будь-яка подібність до чийогось справжнього життя…
БЛЕК БЛУ СІМ'Я RACIONAIS
…це всього лише збіг.
Б, справа така.
На вулиці купка копів.
Усе може піти кепсько.
Зрозумів. Скажи хлопцям бути насторожі,
щоб перевірили, що за ними не стежать, і що їхні телефони працюють. Прийом.
Зрозумів. Товар чистий. Я доставлю його.
Те ж місце, той же час. До зв'язку, братан.
Усім відомо, що все просто шалено, процес повільний,
ми це розуміємо.
Кольори та цінності…
Ціль захоплено!
До зв'язку.
Ми є тим, чим ми є
Кольори та цінності
Ми є тим, чим ми є Кольори та цінності
Гурт Funk Conspiracy За кордоном на Ямайці, Квінз
Фундан, Сабін Робота для мене
Якщо Бог створив мене таким
То круто, старий Я прикупив травки
За мною завжди линуть хмари й білі ворони
Настають темні часи І це були й ми
Я йду, іду, іду по тонкому пунктирі
По країні, чий герой убив Мільйон індійців
По краях Темношкірий — король
Неважливо, подобаємося ми тобі чи ні
Принижувати себе, щоб догодити тобі? Ніколи!
Оскільки я цього не кажу Думають, що не знаю
Сан-Паулу має багато грошей Щоб спробувати
Не втрачаючи фокусу Заціни флоу
Бачиш, Cross Fox, Tucson, X5, бац
Чорний і золотисто-жовтий. Розкіш
Ми є тим, чим ми є
Кольори та цінності
2014 РІК «КОЛЬОРИ ТА ЦІННОСТІ»
Це реп.
Бізнес, справжнє життя.
Поза сценою.
Життя за грою, перспектива, інвестиції в мрії, ще багато чого.
Я бізнес-лідер, патріарх клану, я все знаю.
Від філософії до романтизму та до…
Я серйозніший, ніж здається.
Ось що таке Racionais.
«ЧОРНИЙ ДІМ» КАПАН-РЕДОНДУ — САН-ПАУЛУ
Я зрозумів!
Хай вони йдуть далі, ніж я.
Ця нова молодь, ці нові репери.
Я хочу, щоб вони пішли далі, бо в мене така сама мета.
Не підуть вони — піду я.
Щоб здійснити це.
Овації, овації, овації Овації, ось ми, бомбезно
Вітаю перегони Прогрес для нас
Розширення бізнесу У задній частині клубу
Убиваючи дракона лінощів і неробства
Згуртована сім'я розіб'є бойкот
Гайда, Пішоте Голлівуд не чекає
Темношкірі в нову епоху
Мусять звершити це Мусять, чому б ні?
З кожним новим роком я планував зайти далі.
Шарите?
Бо для мене тиск залишити це — величезний.
Зусібіч.
Мушу інвестувати, щоб лишитися.
Це коштує —
залишатися у фавелі й уважно стежити. Це дорого.
Я хлопець із фавели.
Коли я побачив крутий байк, то захотів і собі такого.
І це круто, що люди знають, що я свого байка не вкрав.
Хіба не класно?
Хіба не класно, що люди це знають?
Та твоя мрія мати червоний Fireblade
І ще A Repsol CBR, A VMAX, свою хату
«Ауді R8 GT», «Порш Carrera»
Zenith на зап'ясті Або Patek Philippe
Золотий ланцюжок З діамантами й сапфірами
Намисто, від якого людям Лізуть очі на лоба
Наполегливий темношкірий пацан без батька
Може прийти в магазин Побачити нове авто й сказати
«Хочу, куплю за повну ціну!»
Навіть якщо можеш заплатити
Дехто все ж підозрювати буде
Тому що расизм був прихований століттями
Твій статус не сприймають Ні твій відтінок шкіри
Я люблю поїсти. Я люблю ходити в ресторани.
А в Сан-Паулу темношкірі не ходять в ресторани.
Проте Блу ходить.
Я збагнув, що стрижусь задля того, щоб ходити в такі місця,
лишаючись у межах норми,
І подумав: «Та бляха, бро.
Мені настав час відростити волосся, набити більше татуювань…
Я хочу піти туди й влаштувати їм сцену,
хочу, щоб вони почувалися некомфортно в моїй присутності».
Шляху назад нема, ми будемо тут.
Невільничих кварталів уже нема.
Понад половину населення Бразилії вважають себе темношкірими.
У Ріо Маріель була п'ятим членом ради за кількістю голосів…
Це відбувається, ми можемо це бачити!
Можемо це відчувати. Починаємо бачити.
«Бляха, темношкірим удається!»
Один з найкращих університетів країни
внесе Racionais у навчальну програму своїх вступних іспитів 2020 року.
RACIONAIS MC'S — БРАЗИЛЬСЬКІ PUBLIC ENEMY
Я не думав про яхту
або…
Ні, я просто думав про білі кросівки й голубі такі джинси.
Це була мрія цього бандита.
Я подумав: «Бляха, білі кросівки та сині джинси.
А щойно матиму трохи грошей,
витрачу їх усіх на печиво та пудинг
і їстиму, поки аж зле не стане».
Я озирнувся, коли співав,
і побачив там угорі Клебера,
ту збіса красиву сцену,
той величезний стіл,
і він все ще чиркав, як і тоді, коли ми репетирували в…
Там у… Бляха, це шикарно.
Це дуже зворушує.
Це шикарно.
…підготували сцену до шоу…
-Ні, це було в… -Того дня я ледь не вмер?
Досі пам'ятаєш?
Мілтон призначив нам зустріч на 06:00 в Табоан, щоб завантажити фургон.
Я це пам'ятаю. І він був злий, як пес, посилав там нас?
На шосту ранку.
«Ви що, не митці?»
-Тоді він заявився… -Коли саме?
Опівночі, бро.
Власник закладу був щасливий.
Він поставив гітару на підлогу й сказав: «Бачите цю гітару?
Я люблю цю гітару більше за свою дружину.
Вона з 66-го року, з фестивалів
й усіх таких приколів».
«Ого, круто».
Це було просто офігенно. Гітара на підлозі… Ми були
в захваті.
Я був злющий, там було повно коробок,
Я купу їх розвантажив.
А зверху на одній коробці був корнет.
Корнет вислизнув, і він не встиг вчасно його зловити.
Угадайте, куди цей корнет упав.
-На гітару. -На гітару! Бро!
Коробка впала йому на голову,
і я такий: «Блу! Ти там живий?»
А він кричить: «Бляха-муха! Моя гітара!»
Корпус гітари відірвало.
-Вигнуту частину. -Овва.
Частину гітари відірвало.
Пацан: «Що це було?» А коли глянув на гітару, закричав:
«Що ви накоїли?
Ви придурки одні!»
«Придурки» — це ще недостатньо…
Тридцять один рік по тому.
Знаєте, зараз вже інші часи.
Але я завжди буду тут, тут моє коріння,
бо це приємна нагода, щоб побути із сім'єю.
Це моє коріння.
Розумієте, найпростіші речі.
Ось де справжня цінність.
Ті, кого ти любиш, і хто любить, щоб ти був біля них.
Усе це змушує поглянути на себе у своєму житті, у минулому…
Зв'язок із собою з минулого.
Ніби я прокинувся у своєму домі на районі ще у 87-му році.
Якщо я не зможу повернутися й побачити себе там,
не зрозумію пацанів зараз.
«Ре» майор.
Коли заспіває півень Звіщаючи новий день
Благослови нас, Мати Божа Розарію Молися за нашу втіху
Я скажу так!
Вибач мені, якщо я просив твоєї допомоги З нашим Отцем надто багато разів
Хай кров моїх братів Ніколи більше не заплямує землю
Хай крик, що колись закликав до війни Стане хором голосів за мир
Бо ж квіти й на смітнику ростуть Як співали колись Racionais
Racionais
Хай крик, що колись закликав до війни Стане хором голосів за мир
Бо ж квіти й на смітнику ростуть Як співали колись Racionais
Коли півень…
Коли заспіває півень Звіщаючи новий день
Багато з нашого виховання тягнеться від них, з їхньої родини.
Наша дисципліна та наш погляд на життя.
Сцена завжди була повна, тому що там збиралися всі.
Наші кузени завжди були з нами.
Той рядок: «Моя безпека — я сам»?
У цьому й річ.
Лише самі за себе.
Протягом цих 30 років творчості Racionais
залишатися живими — це щось разюче
вже саме по собі.
Усім нам учотирьох? Це приголомшливо.
Адже
було важко.
Багато опіки, багато молитов.
А ще
багато благословень. Мої оріші захищали мене.
Якби ми спинилися, щоб думати про загрози,
то не рухались би.
Бо загрози були завжди.
До, під час та після.
Темношкіра клієнтка із Сальвадора звинуватила традиційний бренд в расизмі.
Батьки молодої дівчини стверджують, що їхня дочка стала жертвою расизму.
Офіцера ВМС було заарештовано після того, як той застрелив сусіда,
сплутавши його з грабіжником.
Жертвою був темношкірий.
Поліція вбила десятирічного хлопчика, коли той…
Службовці військової поліції вбили п'ятьох молодих чоловіків,
випустивши по їхній машині не менше й не більше, як 111 куль.
Неприпустимо, щоб кожні 23 хвилин убивали молодого темношкірого чоловіка.
Неприпустимо, щоб кожні 23 хвилин темношкіра жінка стояла біля могили,
хоронячи темношкірого сина.
Темношкірі перебувають на ворожій території. Чесно, на ворожій.
Я бачу, як убивають моїх дітей. І переношуся
в Бразилію 500 років тому.
У такі часи люди шукають лідера.
«Расизм? А, ну ясно!»
Але це не так. Мова не лише про темношкірих.
Расизм і несправедливість — це неправильно.
Не мовчіть.
Ви білі й бачите дискримінацію темношкірого? Не мовчіть.
Ми на ворожій території, старий.
Шарите?
На Гаїті темношкіре населення запанувало силою.
Рабська робоча сила прибула туди й стала більшістю.
А страх, що темношкірі стануть більшістю, уразив і Бразилію.
У Ріо померла депутатка міськради Маріель Франко.
Її вбили в середу ввечері, розстрілявши її автівку.
Вони бояться. Бояться темношкірої планети. Бояться!
Темношкірим важко підійматися в суспільстві.
Що вищий щабель драбини, то більший ворог.
Вони не стають менш потужними, ні.
Що сильнішим ти стаєш, то сильнішими є твої недруги.
Нема спочинку! Нема спочинку! Уряд убиває темношкірих жінок!
Наших дітей убивають!
-Ми вже більше не можемо. -Досить!
Досить расизму!
Досить убивств!
Досить расизму!
Досить!
Ми вже давно не бачили політичної сили, яка виступала б за темношкірих,
за більшість.
Усе лише загострює.
Нам закривали рот, але ми виросли.
Тупі расисти, дайте нам спокій!
Цей геноцид відбувається цілком відкрито.
Але це зміниться, зміниться!
Це зміниться.
ЖИТТЯ ВСІХ ЧОРНИХ ВАЖЛИВІ
Виживання є щоденним, а боротьба — постійною. Весь час.
Спочинку немає.
Racionais не винайшли цю ідею. Вона набагато більша за них.
І багато людей до нас змагалися за цю ж справу.
Без фанфар, обкладинок альбому чи кліпів, але боротьба була такою ж.
З чи без прожекторів.
У 70-х, коли я народився,
темношкірі виконували ритуали 70-х.
Із зачіскою, одягом та боротьбою того часу.
З тогочасними жестами.
І це знову відбувається.
Усе це
з новою естетикою…
Новий ритуал. Нове поклоніння.
Якщо ви не вважаєте, що стадіон «Палмейрас»
з 15 тисячами фанатів,
що очікують на те, як Джеймс Браун заспіває, є поклонінням…
Це поклоніння.
Це духовність.
Ми ж співаємо про свободу?
І вона говорить сама за себе, усюди.
Вона походить з Африки
й дуже багата.
Афроамериканська музика вже сама по собі дуже духовна.
Racionais завжди були такими.
У ті часи ми цього не знали,
бо нам було 19 років.
Нам уже 50.
Тепер. Це інша точка зору, інша перспектива.
І більше сили.
Салют!
Уперед!
Чорна драма Між успіхом і грязюкою
Гроші, біда, заздрість, розкіш, слава Чорна драма
Кучеряве волосся, темна шкіра Рани та тавра. Шукає ліки
Чорна драма Пробує розгледіти й нічого не бачить
Окрім ледь видної зірки вдалині
Відчуй драму У ціні та зборах
У любові, ненависті У помилковій помсті
Чорна драма Я знаю, хто плете інтриги та хто зі мною
Тягар, що я несу Бути чимось більшим, ніж мудак
Драма тюрми та фавел
Могил і крові, сирен Плачу й світла свічок
Пасажир з Бразилії Сан-Паулу, агонія
Виживаючи завдяки честі й боягузтву
Райони, алеї та халупи
Ви, мабуть, думаєте Як це стосується вас
ПРОТИ ГЕНОЦИДУ ТЕМНОШКІРИХ ТРАУР — РАСИЗМ УБИВАЄ
Відчуттям, яке змусило мене боротися в репі та в Racionais, була лють.
Це була не радість, комфорт або кендюх.
Навпаки: пустий шлунок, лють,
амбіція.
Кримінал, футбол, музика…
Дідько
Я теж не зміг цього уникнути Я просто інша людина
«Форрест Ґамп» — це казка.
Я розкажу справжню історію
Я розкажу свою
Дивіться, це був би хороший фільм
Темношкіра мати із сином на руках
На самоті в лісі зі сталі й бетону
Дивіться знову й знову На обличчя в натовпі
Натовп — це чудовисько Без обличчя, без серця
Гей, Сан-Паулу, земле хмарочосів
Мряка розриває м’ясо Це Вавилонська вежа
Бразильська сім'я — двоє супроти світу
Мати-одиначка перспективного безхатька
Світло, камера
Мотор. Знімається сцена
Байстрюк, ще один смаглявий безбатченко
Гей, рабовласнику, я знаю, хто ти
У тебе не вийде самому Тобі не вдасться самотужки
Ти сказав, це добре А район відгукнувся луною
У нас теж є віскі Red Bull, Nike і гвинтівки
Визнаю, твої автівки красиві
І я не вмію робити інтернет Або касет
Або класних машин Може, я трохи тугий
Гадаю, так і є
Та гра твоя — фальш І я не можу вписатися
Я — це повно мороки З карнавалу в карнавал
Я з джунглів Я лев на твоєму подвір'ї
Бро, ти вже пережив бійню й геноцид.
Само собою, найсильніший, хто пережив геноцид,
кого спіткав нещасний перетин Атлантики.
Ти не став кормом для акул.
Твої пращури були страшенно сильні.
І не продалися.
Поодинці ми слабкі.
Разом ми сильні.
Тепер моя пристрасть — це музика. Насамперед для моєї раси, звісно.
Але я ж для них її створюю.
Так я займаюся політикою.
Адже
революції потрібне серце.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський