Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я тебе вб'ю.
От ти бісенятко.
Бісенятко .
Ану принеси.
-Тату? -Що?
Я піду в місто з Тото.
Коли ти повернешся?
-Не знаю. Я подзвоню згодом. -Естрелла й Робер приїдуть аж у середу.
-Тож свічки будемо задмухувати вдвох. -Так.
Добре, до зустрічі.
Ходімо!
СТРАХ — ЛАЙНО
Так?
Доро, я не встигаю забрати торт.
-Чорт забирай, тату. -Забери. На моє ім'я, добре?
Добре. -Не впусти його.
Добре, бувай.
Rainbow!
НАРІЗКА ШИНКИ БАЗАР ВАМЕГО
Я прийшла по торт для Дієго Галана.
Ти донька Дієго? Ну ти й виросла.
Де торт?
-Ось він. -Добре.
Боже, вона так виросла.
Дуже схожа на маму.
-Вона не схожа на батька. -Замовкни, вона тебе почує.
Ось твій торт.
-Мої вітання. Уже оплачений. -Дякую.
Бувай.
Чорт забирай…
Що вона зробила, Тото?
Кляте стерво.
Їдьмо.
СРІБНИЙ ПОЦІЛУНОК
А тепер…
Ні.
Ні, не цього разу.
Ти робиш це щороку.
Ні!
-Так! -Ні!
-Один, два… -Відчепися!
-…три, чотири, п'ять… -Ну ти й зараза!
Ми не чекали на тебе в день твого народження.
Завжди такою була, так?
Спершу показалися ніжки,
а хто вилазить ніжками — той щасливчик.
Тому тобі так щастить.
Ти була така…
маленька, така…
безпомічна, розумієш?
Твоя поява змінила моє життя.
Що?
Ми з тобою не схожі.
Кажуть, я схожа на маму.
Ну на неї ти більше схожа.
Так.
Пам'ятаєш, якось
до будинку прийшла жінка?
Ти казав, що це подруга.
Мені було десь 11 чи 12.
Ви трохи побалакали біля дверей.
Пам'ятаєш?
Авжеж пам'ятаю.
Ця жінка —
це моя матір, так?
Чому ти сказав, що це подруга?
Я думав, це краще, ніж казати,
що вона твоя матір і хоче грошей.
Так.
Авжеж.
Тату, ти мені збрехав.
Ти казав, що більше її не бачив.
Сядь, будь ласка.
Будь ласка.
Це правда. Просто тоді побачив ще раз.
Я тобі не вірю.
Хочу зустрітися з нею і дізнатися, чому пішла.
-Думала, так краще, бо вона була хворою. -Хочу почути це від неї, зрозуміти.
Якби й хотів допомогти знайти її, я б не знав, з чого почати.
Ти знаєш.
Я іду.
Навіть не думай.
Доро.
Доро!
Доро, повернися!
Я іду спати, тітонько.
Це щоб не залишити відбитки.
Просто витягни. Нічого складного.
Ну ж бо.
Я думала, що зможу, Коко, але не виходить.
Скільки разів ми це обговорювали? Уже не витримую.
Я не можу.
Не кажи дурниць. Послухай.
Це практично евтаназія.
Можеш зробити це сама.
Заради Бога, Марібель. Це ж мій чоловік.
То тепер з'явилися почуття?
Я багато з чим мирилася заради цього виродка.
І ти теж.
Наша черга,
коли в нас ще пів життя попереду.
Ну ж бо.
Я не відключатиму його, Коко.
Ти зводиш мене з розуму.
Вітаю.
-Хто там? -Що тут робиш?
Двері були відчинені, і
я шукаю маму.
Здається, вона тут працювала.
Хто ця дівчина?
Хтось із вас — моя бабуся.
Яка така бабуся?
Так, це я.
Її бабуся?
Стривайте…
Ти їй дзвонила?
Марібель,
скажи, хто ця дівчина.
Артуро.
Росіто!
Дзвони Феліксу.
Нічого не чіпай.
Припини влаштовувати сцену. Я терпіти цього не можу.
-Ходімо. -Це мій біль.
Склади для нього темний костюм-трійку.
Білу сорочку, чорні туфлі, чорну краватку.
Феліксе, будь ласка.
Так.
То ти Дора?
Дочка Пілар.
Ти її знала?
Так, авжеж.
Коли я була маленькою, ми переїхали сюди до тітки Коко.
Твоя мама доглядала за мною і кузиною.
Вона якось пригостила нас цигарками. Нам було дев'ять чи десять років.
Її вигнали, коли завагітніла.
Завагітніла мною?
Дитя нібито померло при родах.
Але в цьому домі відьом важко зрозуміти, де правда.
Знаєш, що найгірше?
Що?
Що все —
правда.
Усе.
Тобі вибирати, з якою правдою жити.
Чекай тут.
Дивись.
Я чула, що вона працювала тут.
Це у Столиці.
МАКОВЕ ПОЛЕ
Ти хвойда. Я тобі не вірю.
-Брехуха! -Не зараз. Ти засмучена, і це нормально.
Випий лоразепам.
Ось. Ось так. Заспо…
Ти не знаєш, хто така Коко Кабрера, хвойдо
з таким добреньким обличчям.
Ти схожа на монахиню з цим волоссям.
Не називай мене монахинею, Коко.
-Подобаються? -Так.
Дуже гарні.
Забирай.
Чому?
Хочу, щоб ти їх носила.
І вони тобі знадобляться.
Ти зводиш мене з розуму!
Прибери це.
Заспокойся, будь ласка. Оцінімо ситуацію.
То ти цього хочеш — прибрати мене зі шляху.
-Прибрати тебе зі шляху? -Не хвилюйся.
-Я зроблю це сама. -Що ти робиш, Коко?
Забираюся зі шляху.
-Кинь пістолет. -Цього ж хотіла?
Коко, прошу! Припини.
Ні, клята брехухо.
-Він не заряджений. -Справді?
-Перевірмо? -Коко, будь ласка!
Ні! Тітонько, ні, прошу!
-Ні! -Коко, будь ласка.
Що це таке…
Це був нещасний випадок.
Артуро вже був мертвим. Тому й викликали тебе.
Ми сварилися, пістолет вистрелив… Бам!
Цікаво, як поясните, що друга найбагатша людина країни
померла за кілька хвилин до того, як їй розірвало голову.
Так чи інакше,
дівчина спустила курок.
Що?
Вони хотіли відключити його.
Я їх чула.
Що?
Дівчина верзе дурниці.
Хто вона така?
Ми не знаємо, вона вдерлася в дім.
Моя внучка.
Може, це не випадковість.
Коко.
Дівчина потрапила на приватну власність,
вдерлася в дім
і застрелила мого чоловіка з пістолета.
Це лише факти.
Може,
ця дівчина — убивця.
Це ж жарт, так?
Ні, рибонько. Я не жартую. Виклич поліцію.
Хапайте її!
-Так, точно. -Ми не побіжимо за нею, Коко.
-Я викличу поліцію. -Ти це зробиш?
Убивця!
Доро, спускайся. Сніданок готовий!
Дідько, тату,
такий дивний сон наснився.
Я була у Вайцегів.
Хто такі Вайцеги?
Тату. Вайцеги.
Тату?
Тату!
Гей! Тут не їздять автобуси.
Що?
Автобуси не їздять.
Вітер зніс ліхтарний стовп.
-Дорога перекрита. -Добре.
Дякую.
Ти дівчина чи жінка?
Ходімо, Тото.
Ну ж бо.
Я у відчаї, сонечко. У відчаї.
Ми планували вечірку на річницю, і він так чекав…
А тоді сталося це.
Ніщо нас не врятує.
Навіть гроші. Від них лише гірше —
роблять нас вразливішими.
Дякую, сонечко.
Так, добре.
Гаразд. Знаю, ти завжди підтримаєш.
Вітання сім'ї.
Бувай.
Більше жодних дзвінків, так не закінчимо.
Вибачте, детективе.
Що в нас там?
Як я і казав, Коко,
я маю знати, що сталося, щоб почати розслідування.
Артуро був мертвим, коли його застрелили?
Ми невпевнені, чи він був мертвий.
Ми з Марібель так думаємо,
але ми не лікарі.
-Звідки пістолет? -Цього я і не зрозуміла.
Цей пістолет був там роками.
Звідки ця дівчина могла знати?
Річ у тім, що все сталося так швидко,
і я дуже розгублена.
Усе неначе в тумані…
Не знаю, що й сказати.
Але річ у тім, що вона втекла.
Невинна людина не тікала б у такій ситуації.
То я маю рацію, кажучи,
що дівчина, яка його застрелила, — ваша внучка?
Хтозна?
Це дівчина так сказала,
але Марібель багато років не розмовляла з донькою.
Так. Вона моя внучка.
Дочка Пілар.
Я думав, вона померла при народженні.
Кілька років тому її батько почав привозити її до міста.
Люди почали казати, що вона донька Пілар.
Я завжди думала, що це лише плітки.
До цієї ночі.
Вона щось шукала.
Вона прийшла сюди така самовдоволена, така худа, нахабна…
Феліксе.
Антоніо,
ти ж знаєш, що не можеш приймати свідчення без мене.
Так, вона дуже втомлена.
Ми не спали всю ніч.
У її віці…
Продовжимо іншим разом.
Коко, прийміть мої співчуття.
-Я зроблю все, щоб допомогти. -Дякую, Антоніо.
Росіто, проведи синьйора.
Я переглянув заповіт, і є кілька пожертв.
Але все дуже просто.
У нього не було дітей, тож ти єдина спадкоємиця.
-Ти йому не скажеш? -Що?
Фелікс має знати.
Що я маю знати?
Я вагітна.
Вагітна?
Саме так.
Артуро не підтримував мене в цьому.
Він думав, що я надто стара.
Я пройшла дороге лікування безпліддя
на основі плаценти білуги, стовбурових клітин
і такого всякого.
Виявляється,
я вже на третьому місяці.
Яке ж диво.
Здається, ми заблукали, Тото.
Доро, можливо, я помилявся, але ти не можеш просто так піти.
Усе не має бути так, чорт забирай.
Я переймаюся.
Я хвилююся. Дозволь, допоможу.
Я заберу тебе. Можемо зробити це разом.
Ходімо, Тото.
Гей, ти! Вона може допомогти мені.
Допоможи мені.
Ну ж бо!
Іди сюди, бляха!
Не допоможеш?
Клята хвойда!
Ні!
Вибач. Ми почали не з того.
Доброго ранку, манери перш за все.
Будь ласка, красуне.
Ти красуня. Так, вона прекрасна.
-Прошу, допоможи. -Ти зв'язаний?
Так, я зв'язаний.
Хто тебе зв'язав?
Виродок-начальник! Я розірву його на шмаття.
Виродок.
-Виродок! -Я поговорю з ним.
Ні.
Ключ.
Що?
Ключ.
-Візьми ключ. -Який?
Підіймальний кран.
У крані, хутко!
У підіймальному крані. Начальник-виродок. Ключ.
Ключ.
Добре.
Ну ж бо!
Ти зможеш, ластівочко.
Ти зможеш.
Як тебе звати?
Я Муньєко. Не кажи їй, Муньєко.
-Ти сказав їй, ідіоте! -Муньєко?
А тебе?
-Я Дора. -Доро.
Будь ласка.
Ну добре.
Так, ну ж бо!
Ми впораємося. Ми найкращі!
Тото!
Тото! До мене!
До мене!
До мене, Тото!
Сюди, малюче.
Ходімо.
Ні.
Я закрив наш ощадний рахунок.
Оренда паркомісця тепер оформлена на тебе.
І я змінив членства в спортзалі, абонемент для пар.
Твій на твоє ім'я, а свій я скасував.
Я ніколи не ходив і не буду,
тому немає сенсу.
Що ж, я більше тебе не турбуватиму,
бо знаю, що ти ненавидиш, коли повідомлення довші хвилини.
Добре тоді.
Бувай.
МАМЕН ВИКЛИК ЗАВЕРШЕНО
ВИДАЛИТИ ВМІСТ
ВИДАЛЕННЯ
Система заблокована.
Маршрут не знайдено.
Якого біса? -Помилка системи.
-Не може бути. -Шосе втрачено.
Що це?
Перепрошую?
Це дорога до Лас-Пальмерас?
Здається, ми заблукали.
Ідіть геть. Зникніть.
Що?
Гей! Проявіть повагу!
-Віддубасити його? -Ні.
-Можу відірвати йому голову. -Тихо. Не рухайся.
Стояти.
Вітаю.
Що ви робите?
Вітаю.
А що?
Що ви тут робите?
Ноги вирішив розім'яти.
І що сталося?
-Зі мною? -Так.
Нічого.
А що?
Явно ж щось не так.
Не зрозумієте, навіть якщо я скажу.
Одного дня встаєш…
Гадаю, ви забагато шукаєте.
-Пробували не шукати? -Але ж треба шукати, ні?
-Ні. -Ні?
-Як це так? -Іноді все саме приходить.
-Справді? -Так.
Як?
Ні!
-Ні! -Що це було?
Що це було? Не можна цілуватися з незнайомцями.
Не можна! Скажи, що не можна.
Я хороша людина, але якщо натрапите на когось…
-Вибачте. Я просто… -Бачиш?
Бачила, що ви сумні, і це сталося.
Просто забудьте.
Подарувала цілунок життя. Цілунок життя.
Я відвезу вас до автобусної зупинки й поїду собі.
Дякую.
Чому ти їдеш до Столиці?
Я…
Я шукаю маму. Можна ввімкнути радіо?
Так.
Бізнесмен Артуро Вайцег помер за дивних обставин…
Його звуть Муньєко?
-Поліція розслідує… -Муньєко, пристебнетеся?
…бізнесмен хворів понад рік.
Люблю цю пісню.
Ой-ой!
Ой-ой! Ну ж бо!
Потрусіть стегнами.
Саме так. Ось так.
Продовжуй.
Так!
-Чорт! -Вибачте.
За що?
Ні, це моя провина.
Там сходинка.
Боже мій.
-Не змивається, синьйоро. -Облиш.
-Я візьму валізи. -Дуже добре.
Кажуть, вагітні сяють, чула таке?
Гадаю, це правда.
Що з тобою?
Зі мною? Нічого. Зі мною завжди все добре.
Зітри цей вираз обличчя, інакше щось таки трапиться.
Це погроза?
Марібель…
Та дівчина нас дуже засмутила.
Авжеж. Вона розкопала чимало привидів минулого.
-Але я б не хотіла… -Вона нічого не знає.
Але ти знаєш.
Кров — не вода.
Ти моя сім'я. Я давно це знаю.
Твоє обличчя провисає.
Принесу свої таблетки. Ти не повіриш ефекту.
У мене десь є нова пляшечка. Куди ж я її поклала?
Ти завжди перекладаєш…
Знаєш, що я думаю?
Я можу розповісти всім про вагітність у день вечірки на річницю.
-Ми не скасуємо вечірку? -Скасуємо? Чому це?
Через Артуро.
Знаю, але…
Як це пов'язано?
Ми вже розіслали запрошення, майже 300 гостей підтвердили, що будуть.
Це наступного тижня, Коко. Тоді й похорон.
До речі, треба його кремувати.
Було б дивно закопувати людину без голови.
У нього є голова. Хіба що бракує обличчя.
Я думаю,
буде дуже красиво.
За смертю слідує народження.
Чесно кажучи, я досі не можу в це повірити.
Написано, наступний автобус за дві години.
Чекатимете тут дві години?
Ні, ми можемо піти поїсти.
-Ти голодний? -Так. Я голодна людина.
Голодний як вовк.
Добре.
Я з вами перекушу й поїду собі.
БАР «ВУДУ»
Вітаю.
Ми можемо тут попоїсти?
ПЕРУКАРНЯ
Так, можете сісти.
-Дякую. -Дякую.
Перевірка.
Обережно, сьогодні повний місяць.
Піду в туалет.
Один, два.
Останнім часом…
музика робить щось дивне зі мною.
Таке враження…
Ну, не зовсім враження. Неначе…
Неначе музика
може
змусити мене…
Байдуже, забудь.
Дурниця.
Я в туалет.
Так, ти любиш ходити в туалет.
У нас гості.
Обережно.
Туалет ззаду.
ТАТО 5 НОВИХ ПОВІДОМЛЕНЬ
Чорт забирай!
-Що? -Ти мене налякав.
Що таке?
Я такий потворний?
Я зараз наряджуся, а ти будь обережною зі мною,
адже
сьогодні місяць повний!
Що це?
Рідина для склоочисників.
Робить усе ясним як Божий день.
Нічого не відчуваю.
Не відчуваєш?
Сучий ти сину!
Як ти смієш займатися цим гейством?
-Заспокойся. -Стули пельку! «Заспокойся»?
Як можу заспокоїтися?
Ти клятий педик, ганьба!
Чорт забирай!
Я тебе зараз провчу.
Муньєко!
Муньєко, сюди!
-Припини! -Він мене вкусив!
-Ходи сюди! -Цей мерзотник!
-Ходімо! -Він, бляха, мене вкусив!
Відчепіться!
Відпустіть!
Зупиніть його!
Що ти робиш? Ходімо.
-Бігом сідай. -Відпустіть!
Па-па!
Гей, не відпускайте!
Кажу, зупиніть його!
Оце відірвалися!
Ви цілі?
-Так. -Так.
Хто це був?
Мій брат.
Я як Майк Тайсон. Я з'їм його живцем!
Не повертайся туди. Не можна.
Не треба.
Ось що нам потрібно.
Це…
-Що це? -Це?
Це наркотик.
Наркотик, який він приймає, але він не діє на мене.
Дивіться на це! Дивіться!
-Ви бачите це? -Так.
Але я нічого не роблю!
-Що це було? -Дивись, це не я!
Гей, гляньте!
Хіба це не М…
Це ж М…
Хіба то був не… Це він!
-Зупиніть. -Не можу.
-Зупини. -Не можу!
Зупиніть авто!
-Я не можу! -Можете!
-Зупиніть! -Не можу.
Ви можете, зупиніть!
Що це? Це вода?
Це вода!
Оце так.
Диви, хто прокинувся.
Містер Бубалу.
Як справи?
-Ви задали вчора жару. -Доброго ранку.
-Ми злетіли з котушок. -Абсолютно.
Чорт.
Але було весело.
І що?
Одна ніч розваг нічого не змінює.
Але було добре.
Тату,
зі мною все добре.
Не хвилюйся.
Я…
-Бажаєте щось холодне в дорогу? -Звісно.
Палиця.
Палиця, вода.
Не хочеш палицю?
Квіти зі стеблами й листям.
Без зелені.
Двісті букетів, кожен.
Так. Тримай мене в курсі. Бувай.
Іди сюди.
-Дай-но лапу. -Марібель, вони дзвонили?
Сидіти.
Її не знайшли.
Ні.
Я подумала, може, варто забути про поліцію
і зробити це самотужки.
-Що ти маєш на увазі? -Те, що сказала.
Зробити це самотужки.
Чи сказати по буквах?
-Коко. -Що?
Не треба.
Бачиш?
Не можу тобі довіряти. Ти кажеш, що ми сім'я, але це брехня.
Не починай. Не треба.
Не треба що?
Не кажи того, про що потім пошкодуєш.
Пошкодую?
Сядь.
Хочеш?
Ні. Не маю апетиту.
Не маєш апетиту.
Слухай, це я маю лютувати.
Але насправді мені байдуже, чи ти знала, що вона жива,
чи це ти привела її, чи ні.
Я пробачаю тобі.
Я пробачу, якщо ти цього хочеш.
Якщо так,
то ти маєш допомогти мені
знайти її.
Покласти край цій напрузі, яка нищівно псує мені шлунок.
Ти маєш обрати.
Або ти залишишся зі мною, і ми переймемо бізнес,
будинок — усе,
або орендуєш квартирку
й ловитимеш автобус раз на місяць, щоб відвідати внучку у в'язниці.
Обирай.
Ну ж бо.
ПРИВАТНЕ МИСЛИВСЬКЕ ПОЛЕ
Гей!
-Джеймс Браун. -Фредді Мерк'юрі.
-Мадонна. -Росіо Хурадо.
«Рапаель».
-Рафаель. -Рафаель.
Арета Франклін.
Шакіра.
-Емі Вайнгауз. -Хосе Фелісіано.
-Лола Флорес. -Чет Бейкер.
-The Clash. -Тіна Тернер.
-Стіві Вандер. -The Rolling Stones.
А, дякую вам.
Що підвозите нас.
Будь ласка.
І
мені зовсім не складно вас підвезти.
Тоді я поїду собі.
Що ти скажеш, коли побачиш її?
Не знаю.
Я хвилююся.
Сюди?
Так, сюди.
Думаю, так.
Твоя мама тут працює?
МАКОВЕ ПОЛЕ
-Не знаю. -Схоже на бордель.
Справді!
Зачекати тут?
Ні.
Тобто як захочете.
ВАС ВІТАЄ «МАКОВЕ ПОЛЕ»
Вітаю.
Група з чотирьох, так? Ходімо зі мною.
За мною.
Скільки вам карт?
Тут треба грати й пити, інакше не можна залишатися.
Скільки?
Вас четверо? Тоді чотири. Усім по одній.
-Приймаєте кредитки? -Авжеж, дорогенький.
Звісно. Що вам принести?
Пляшку води.
Мені теж.
-Ананасовий сік. -Мені теж.
З вас 48 євро.
На горщик мене вона перетворила І перетворила на гарбуза
Зла відьма мене на місці вхопила
До себе у лігво мене затягла
На горщик вона мене перетворила
Смаколиків жменьку дала
«Скажи-но, скажи-но мені, добрий пане
Скількох ти істоток учора всмоктав?»
«Жодної, пані, нічого не знаю
Але посмоктати тебе б я бажав»
-Почнімо грати в бінго. -Що треба робити?
-Грати. -Не знаю.
Було продано 33 карти, 200 за рядок, 1100 за фул-хаус
і 3000 бонусів до 40-го м'яча.
Почнімо.
-Дев'ятнадцять. Один, дев'ять. -Ану чи пощастило.
Вісімдесят шість. Вісім, шість.
-Сорок вісім. Чотири, вісім. -Даруйте.
Це вам.
-Дякую. -Ваша вода.
П'ятдесят три. П'ять, три.
Двадцять один. Два, один.
-Дякую. -Хорошої ночі.
Перепрошую?
Так?
Пілар Баррос? Вона тут працює?
Сорок три. Чотири, три
Сорок три, крихітко. Пропустила.
П'ятдесят дев'ять. П'ять, дев'ять.
-Я спантеличена. -Вісімдесят п'ять. Вісім, п'ять.
Вісімдесят дев'ять. Вісім, дев'ять.
-Кого ти шукаєш? -Сімдесят. Сім, нуль.
Пілар Баррос.
-Тридцять чотири. -Чула, що працює тут.
Навіщо вона тобі?
Ти ж не з поліцією, так?
Ні…
-Я її дочка. -Отакої!
Такого я не очікувала.
У мене є рядок!
Рядок!
-Тут! -У нас є рядок.
Я!
Рядок.
Рядок недійсний.
Жодного числа. Шукаємо рядок.
То що? Вона тут працює чи…
Вона працювала тут, але пішла рік тому.
Сімдесят шість. Сім, шість.
У вас є номер телефону чи, може, знаєте, як з нею зв'язатися?
Твоя мама уже настраждалася. Я б не чіпала її.
Сімнадцять. Один, сім.
У нас є рядок.
Повернися, іди сюди.
Слухай.
Я спробую її знайти.
-Ви ночуєте в мотелі? -Так.
Я дам знати, якщо щось дізнаюся.
-Крокуй, щасти тобі в бінго. -Дякую.
Її тут немає.
Більше тут не працює.
Сімдесят сім. Сім, сім.
Тобі потрібно лише 20.
Мені ще два.
Якщо виграю, залишимося в мотелі моїм коштом.
Серйозно?
Вісімдесят шість. Вісім, шість.
Слухай, вони питають про неї.
-Шістдесят три. Шість, три. -Так.
Ще одне число! Двадцять.
Двадцять.
Двадцять виграє. Двадцять.
Шістдесят шість. Шість, шість.
-Сімдесят сім. Сім, сім. -Ну ж бо.
-Двадцять. Два, нуль. -Бінго!
-Бінго! У неї! -Чудово, ура.
-Бінго. -У нас є бінго.
Я просто щасливиця, бо народилася ногами вперед.
Бінго підтверджено.
Це не п'ятизірковий готель, але…
-Краще, ніж спати в авто. -Так.
Сто п'ятдесят шість.
Тут.
-Хто з ким? -Ну, ми могли б…
Ось і вирішили.
Ти зі мною.
Ми спимо разом?
Добраніч.
Ну гаразд.
Не проти, якщо я спатиму тут?
Мені подобається спати біля дверей.
Мені байдуже. Як скажеш.
Тото. Пий.
Пий, Тото.
Не проти, якщо я подзюрю?
Ні, не треба питати дозволу.
Ні, господи. Ні! Що ти робиш?
Що ти робиш? Гей!
Що ти, бляха, твориш?
Це ж Хосе Луїс, так?
Ти сліпий? Гей!
Чорт забирай. Що це таке?
Що з тобою не так?
Що? Де твої мізки?
Де ти? Я не витримую!
Уже не витримую. Просто не витримую. Не витримую!
Вибач.
Я не такий.
Справді. Не знаю, що сталося.
Я вже цілий рік
сам не свій.
Навіть більше як рік.
Навіть до розлучення я був сам не свій.
Моя дружина Мамен казала, що я був неначе привид.
Думала, що я її не кохав.
Я в житті нікого так не кохав.
Але вона не відчувала.
Що ж,
що зробити, щоб відчула?
Привіт, тату.
Ми робимо все з якоюсь метою, так?
Університетські дипломи, сім'ї…
Здається,
що відпустка всьому зарадить, та це не так.
«Маєш бути щасливим.
Не можна сумувати.
У тебе є все.
Що з тобою? У тебе все є, усе чудово». Ага.
«Живи зараз».
Як це робити?
Як узагалі жити?
Я роблю все, що вимагає суспільство.
Я медитую, займаюся акупунктурою, ходжу до психолога, плаваю…
Навіть креми купую.
Я все це роблю, але це нічого не змінює.
Нікому не добре.
Усі посміхаються, та це фальшиві посмішки.
Це неправильно.
Жити нелегко.
Прийми літій.
Що прийняти?
Літій.
Літій викликає жагу до життя.
Літій?
У тебе тут щось не так.
Але й тут у нас теж щось не так.
У кожного є свої проблеми.
Гарно й свіженько!
Поглянь, який я гарний і свіженький.
Ти повернешся до брата?
Ні.
Це вже не вперше.
Я такий який я є,
а він — ні.
Він боїться.
Я теж боюся, але не даю страху себе контролювати.
Страх — лайно.
І не кажи.
Що ти робитимеш?
Не знаю.
А ти?
Теж не знаю.
Срібний поцілунок.
Марібель?
Марібель!
Хочеш?
Не люблю тютюн.
Палила в дитинстві, щоб зробити свій голос нижчим, але
вже ні.
Знаєш, що я завжди хотів?
Що?
Цицьки.
Як у тебе. Точно такі ж.
Можна…
-Можна помацати? -Так.
Які ж чудові!
Досить. Мені трохи ніяково.
Вибач.
Ні, вибач, просто…
Мені ніяково, бо мені це подобається.
Якось подруга
мацала мої цицьки жартома,
і…
Не знаю.
Не знаю. Я була…
Не знаю.
У мене також є друг, до якого
мене тягне.
-Так. -Я не можу це описати.
Але часом… Не знаю.
Можна…
я спробую?
Щоб зрозуміти…
Зрозуміти, чи…
Чи…
Щось відчув?
Ні.
-Ні? -Ні.
-Скажи, якщо щось відчув. -Ні.
Спробуй ще раз.
-Ще раз? -Так.
Добре.
Щоб зрозуміти, чи…
щось трапиться.
Щось відчула?
-Ні. -Ні?
Ні.
Добре.
Знаєш, що сильніше за страх?
Що?
Цікавість.
Овва.
Це тобі.
Скоро прийде лікар.
Холодний.
Росіто.
Завари їй ще один чай.
Ти знаєш, що це все твоя провина?
Не починай, Коко.
Не зупинилася, доки не стався викидень.
Не сміши мене.
Не смішити?
То втрата дитини — це смішно?
Знаєш, чому стався викидень?
Бо тобі вже майже 80!
Зараз я тобі дам 80! Суко!
Як ти смієш звинувачувати мене?
-Я стільки зробила для тебе. -Що наприклад?
-Що ти зробила для мене? -Усе, Коко.
Відмовилася від доньки.
Ти відмовилася, бо була бідна як церковна миша.
Ти справді думаєш, що я була весь цей час з тобою заради грошей?
А чому ж іще?
З мене досить.
Так, крокуй. Іди.
Авжеж, я іду.
-Я іду. -Ну то йди!
-Я іду, я серйозно. -Уперед!
Забирайся. Відчини двері й котися, чорт забирай!
Іди! Мені без тебе добре. Ти мені зовсім не потрібна, анітрішки!
Глянь, як мені добре. Я рада, що ти пішла.
Що ти, бляха, собі думала? Забирайся!
Вона пішла.
Нова інформація щодо смерті бізнесмена Артура Вайцега.
Було підтверджено, що це була неприродна смерть.
Поліція повідомляє, що головна підозрювана — Дора Галан.
-Більше немає подробиць про неї… -Муньєко.
Муньєко!
Що?
Артуро Вайцег помер удома минулого вівторка.
Причина смерті невідома.
-Так? -Вітаю.
Це донька Пілар, так?
Це Валле, з бінго.
А, так.
Що таке?
Слухай, я знайшла твою матір. Мені пощастило, і я її знайшла.
-Ти мене чуєш? -Так, я тут.
Маєш ручку?
Так, маю.
Записуй.
Пасаже де лос Монос 25.
-Це в Китайському кварталі, у Столиці. Добре.
Вона чекатиме на тебе опівдні.
Добре.
І ще дещо…
Тото. Іди сюди.
Чорт забирай.
-У моїй кімнаті лев. -Що?
Лев?
Оце крутяк!
Тут нічого немає.
Тут немає лева.
-Що? -Упевнена щодо лева?
-Тут був клятий лев! -Пахне левом.
-Тобі не наснилося? -Ні.
-Я бачила. -Де Акін?
Не було, коли я прокинулася.
Бляха!
Лягаві.
Там лягаві.
Лягаві.
Ми бачили новини. Вони шукають тебе.
-Ти вбила того старого покидька? -Я нічого не робила.
Що мені робити?
Не хочу вас втягувати.
Ходімо.
Лягаві.
Біжімо.
Уперед.
Сюди! Ну ж бо! Ти перший, Хосе Луїс.
Передавай Тото.
Швидко! Стрибай.
Ну ж бо!
Як робила бабуся. Боже, благослови її душу.
Жуки, комахи…
Куди?
Сюди.
Привіт.
Наче тут.
ПРАЛЬНЯ «ВАНГ»
Ти Дора, так?
Так.
За мною, вона чекає на тебе.
Заходь.
Сюди?
Добре.
Вітаю?
Доро.
Що ви тут робите? Де вона?
Твоєї мами тут немає, люба.
Ми не знаємо, де вона.
І зі мною не зустрічається.
-Боже мій, вилита вона. -Чого ви хочете?
Чому змусили прийти?
Я хочу допомогти, Доро.
Ти в небезпеці.
Ніщо не спинить Коко.
Що вона має проти мене?
Чому звинувачує мене?
З багатьох причин.
Сідай, якщо хочеш знати.
Шістнадцять років тому,
коли ти народилася,
усе змінилося.
Коко дізналася,
і, що ж,
вона з'їхала з глузду.
Вона стала агресивною, жорстокою…
Вона
палала від люті.
Того дня Пілар зникла.
Я не розумію.
Вона була молода, завагітніла.
-До чого тут Коко? -Твоя мама звинувачує мене.
Як усім відомо, матір завжди крайня.
Завжди.
Винна в тому, що навчила поважати чоловіків.
Винна, що дозволила Артуро, брудному старигану,
знущатися з неї та запліднити.
І винна, що закрила на це очі,
що мовчала,
думаючи, що оскільки це сталося і з моєю мамою, і зі мною,
це нормально.
Настільки нормально,
що мені було шкода Коко.
Настільки, що я стояла й дивилася,
як вона б'є живіт моєї Пілар, щоб зумовити викидень.
Я стільки всього їй пробачила.
Стільки всього.
Та більше не пробачу.
Усе скінчено.
Але послухай.
Усе закінчилося непогано.
Усе не було марним.
Доля воліла, щоб це дитя таки жило.
Ти тут.
Коли я дивилася новини по телевізору в дитинстві,
то думала, що ніколи не зможу впоратися з усім злом у світі,
але до цього звикаєш.
Це і є доросле життя.
Ти його єдина дитина
й спадкоємиця.
Я зроблю з тебе найбагатшу й найвпливовішу дівчину країни.
ВІДЧИНЕНО
Лягаві!
Ані руш!
Стійте! Поліція!
Тікаймо!
Стійте!
Ані руш, чорт забирай!
Стій! Поліція!
Це було гладко!
Крутелик!
Зацініть!
Що впало…
Неймовірно! Гляньте на нього!
Вам його не спіймати!
Стій! Поліція!
Іди сюди!
Стій!
-Дора Галан, так? -Так.
Ходімо зі мною. Вас заарештовано.
Що?
Вона вже мала б вийти.
Начальник має спершу підписати.
Він уже їде.
Дівчина, що вбила Артуро Вайцега? Це її батько.
-Вона наша подруга. -Що?
-Вона нікого не вбивала. -Ні.
Ви її батько, так?
Ми отримали записи з камер спостереження,
які підтверджують, що це був нещасний випадок.
Я наказав звільнити її.
Зараз випустять.
Дякую.
Ось вона.
Тото!
Привіт.
Ходімо, Доро.
Дякую.
Ти мені не батько.
Доро!
Після підтвердження від судді й завдяки тесту ДНК,
який доводить, що Дора Галан — донька загиблого,
спадок пана Артуро Вайцега Моліна
буде розділено наступним чином:
дві третини єдиній доньці, пані Дорі Галан,
з яких половина належить пані Коко Кабрера в узуфрукті.
Остання третина, за вільним розпорядженням заповідача,
присуджується у заповіті пані Коко Кабрера.
Це означає, що, технічно, і Дора Галан, і Коко Кабрера
є єдиними акціонерками бізнес-конгломерату W.
Хто там?
Синьйора Марібель прийшла за своїми речами.
Добре.
Дай мені п'ять хвилин, тоді запрошуй.
Сьогодні вона трохи спокійніша, та вчора…
Ось ти де.
Заходь, Марібель.
Ти це забираєш?
Вона моя.
-Вона не твоя. -Моя.
Придбала того літа в Римі.
-Я ж обирала. -Я придбала за свої гроші.
Добре. Не сперечатимуся через тарілку.
Вважай це подарунком. Вона твоя.
Може, тобі байдуже, але
останні дні були важкими.
Без тебе… Я не знала, які пігулки приймати
чи коли.
Ти мене зрадила.
Ти не залишила вибору.
Я знаю.
Я була дуже несправедливою,
але
тепер, коли я сама,
зовсім сама,
я зрозуміла, що ти мені потрібна.
Коко.
У наші дні так важко знайти кваліфікованих слуг.
-Що? -Я жартую, дурненька.
Річ у тім…
що мені дуже соромно це казати.
Прошу, повернися.
Дай мені шанс.
Почнемо спочатку.
Ти неймовірна, Коко.
І з Дорою, якщо хочеш.
Зрештою,
вона донька Артуро і твоя кровинка.
І, можливо, з часом вона стане донькою, яку ми обидві втратили.
Ти хочеш, щоб я тебе благала, Марібель?
Поглянь на мене! Ось, хто я.
Стара жінка, якій потрібен догляд.
Ні, Коко. Не треба так. Заради Бога. Будь ласка. Не треба, Коко.
Не треба. Не треба, Коко.
Усе гаразд.
Ось так.
Марібель.
Усі таці в їдальню!
Інгрідо!
Щоб духу твого тут не було!
Хто це?
Боляче.
Любите Іспанію?
Так, дуже.
А з нею ще більше.
Гляньте, як сміється.
Ось і я, друзі.
Ще по одній.
А як тобі таке? Відійди.
Ця таця.
Ну ж бо, дівчино, відірвімося.
Привіт.
-Дівчини ніде немає? -Ні, ще ні.
Погляньмо, що коїться.
Вітаю. Ваше ім'я?
Чудово. Дякую.
-Ім'я? -Дора Гал…
Дора Вайцег.
Так.
Вибачте. Прошу.
Імена?
Не кажи їй. Муньєко.
Вони зі мною.
Вони мають бути в списку.
Так, але вони зі мною.
Якщо їх немає в списку, я їх не можу впустити.
-Іди поговори з кимось. -Ні.
Слухай сюди, рибонько. Я є в списку?
-Ні. -Ні.
Ти мене впустила?
-Так, але ви… -Отож-бо й воно.
Я та сама, і ці двоє зі мною. Крапка.
Можеш попросити Меланію прийти?
Слухай, це не вища математика.
Я донька Артуро Вайцега й привела двох гостей.
Я запишу.
«Дора Вайцег,
плюс два».
Тепер можеш нас викреслити.
Ось і все.
-Ходімо. -Чорт.
Овва.
-Відра з готівкою. -Де ти була?
Коко чекає на тебе. Ходімо.
Ходімо.
Відчепися!
Ось вона. Іди-но сюди.
Ну ж бо.
Природніше, припиніть позувати. Поговоріть.
Ким будеш, коли виростеш?
Співачкою.
Послухай, якщо в тебе є мрія,
і ти борешся, щоб вона здійснилася,
може нічого не вийти.
-Тобі ніхто цього не казав? -Я закінчив.
А вона нахаба.
Гей, хулігане. Допоможи мені з пакетом, він важкий.
-Пакет. -Допоможи випорожнити.
Ти неймовірний. Збирай.
Можете погладити. Так.
-Тото. -Він такий милий.
Симпатяга.
Приємно з тобою поговорити,
бо всі ці екстравагантні люди вже остогидли.
Позери.
Привіт, сонечко. Як справи?
Не знаю.
Мабуть, я маю насолоджуватися цією дурнею, і…
-Таким буде кінець мого шляху? -Ні.
Це ще не кінець.
Але, щоб ти знала, у кінці шляху немає нічого.
Нічого.
Усі брешуть.
Мій тато…
Неправда.
Згадай, що я казала.
Усе — правда.
Наприклад, Дієго — твій тато,
Артуро — твій тато.
Усе правда.
Тобі вибирати, з якою правдою жити.
Так? Доброго вечора.
Вибачте, що перериваю вечірку, але настав час тосту.
Я хочу заслужено привітати людину,
яка є головною причиною нашого перебування сьогодні тут.
Коко Кабрера!
Дякую. Щиро дякую всім.
Приємно мати стільки друзів тут.
Кажуть: «За спиною кожного видатного чоловіка
стоїть видатна жінка».
Що ж, за Артуро
було більше, і ось вам сюрприз!
Одне можна сказати точно: Артуро вмів мене дивувати.
Він не давав мені нудьгувати. Ніколи!
Я вдячна за це.
Тож дякую, Артуро!
Іди сюди, рибонько.
Тримай.
Тут дві жінки —
членкині ради директорів компанії.
Дві жінки, які готові битися пліч-о-пліч
як рівні,
щоб очолити компанію і наповнити цей дім фемінізмом і молодістю,
а також розширенням прав і стійкістю.
-Гидота. -Даруй?
Що ж, думаю, цього досить.
Випиймо ж і повернімося до вечірки.
За початок нової ери.
Ласкаво просимо до родини, Доро.
Випиймо ж.
Пий, рибонько. Пий.
Що ж, молодь.
Трохи хвилюється, але я з нею поговорю.
Ще не знає, як тут усе влаштовано.
Розважмося.
Час танцювати й випивати. Це ж вечірка!
-Будьмо, Коко. -Дякую.
Так! Оце дух!
Ну ж бо!
-Вона йде? -Нехай іде.
Що відбувається?
-Гей! -Муньєко!
Що тепер?
Щасти тобі.
Можу відвезти, якщо хочеш.
Тоді поїду собі.
Тату,
це я.
Ти,
мабуть, спиш, бо вже пізно, але
я хотіла сказати…
що сильно тебе люблю.
Це все.
Тепер…
хочу повернутися додому
до мого батька.
КАФЕ «ЕСМЕРАЛЬДА»
-Доброго ранку. -Доброго.
-Каву з молоком. -Зараз буде.
ПІЛАР
Ваша кава.
З вас 1,50. Цукор он там, добре?
Схоже, нічка видалася довгою, так?
КАФЕ «ЕСМЕРАЛЬДА» ДЯКУЮ, ЩО ЗАВІТАЛИ
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Соломія Сорокотяга