Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tata?
Dolazim gore!
RAMONA
PRVO POGLAVLJE: RAMONA UPOZNAJE BRUNA
Dobar dan.
Kafu s mlekom, molim.
Hvala.
- Izvinite? Šta ste dodali u sok? - Ovo?
Neki preparat koji su mi prodali u apoteci.
Za anksioznost. Navodno je prirodno i opušta, šta ja znam?
- CBD. - CB šta? -CBD.
To je ekstrakt marihuane.
Ne naduvate se, samo vas opusti. Ublažava bol i svakakva čuda.
Ne verujem. Ne piše ništa o marihuani.
Nisam sigurna da je to legalno u Španiji, možda su izostavili.
Hoćete da probate? Navodno je biljno, ništa ilegalno. -U redu.
Dosta. Hvala.
- I vi ste anksiozni? - Ja? I previše.
- Kao i svi ostali. - Ne.
Nisu svi anksiozni.
U gradovima jesu. Možda na selu nisu.
Ako pogledam oko sebe, nije normalno. Ljudi imaju poslove da ti pamet stane.
Neki stalno otpuštaju ljude, takvi ljudi postoje.
Ne osuđujem nikog, svi imamo svoju ulogu.
Ali neki po ceo dan otpuštaju ljude.
Ili ih izbacuju iz kuće ili šta god. Mirne duše.
Hladni kao led! Ja ako se posvađam s bratom, poludim.
Da, ali ti o kojima govorite sve drže u sebi
i onda dobiju rak gušterače ili šta već.
- Mislite? - Da.
Jadanje je mnogo bolje. Mnogo je zdravije.
Zašto ste vi anksiozni? Izvinite, ali uopšte ne izgledate tako.
- Jer živim u Lavapiesu... - I ja sam živeo tamo.
Godinama. -Lepo je, ali mrzim Lavapies. -Zašto?
Jer u mojoj zgradi već dugo vremena prodaju drogu.
A sad su zauzeli i treći sprat. Sad mi je predvorje puno džankija.
- Pa vi živite u filmu iz osamdesetih. - Još bolje, juče je tip od dva metra
umalo provalio u stan u kom su Amerikanci. -Narkoman?
Ne, silovatelj. -Narkomani obično nisu opasni. -Ne, ali silovatelji jesu.
Nosite li suzavac?
To mi nije palo na pamet.
U jednoj Kortasarovoj priči zauzimaju kuću malo pomalo i isteraju vlasnika.
- Nemojte mi je pričati. -Tako mi zvuči. - Uhvatiće me paranoja. -Da.
- Ali bio bi to dobar film. - Ne, zaboravite.
- Primećujete li išta? - Šta?
- Deluje li preparat? - Ne.
Nema preparata za moju anksioznost, treba mi nešto jako.
Onda naručimo nešto uz kafu.
Imam opravdanje s Amerima i svim, zar ne?
Par brendija, molim vas. Ulijte unutra.
Taj biljni preparat je prevara.
Skoro sve što prodaju pod prirodno i zdravo je prevara.
Da, naprosto ne shvatam. Mislim, ovakvi barovi su skoro izumrli. -Da.
- Neverovatno. - Tipičan madridski bar je nestao.
Sad su svuda po svetu isti. Lanci eko-hipster-trendi sranja.
Eko! Kralj svih prefiksa!
- Eko-deterdžent. -Eko-jebačina. - Eko-kafa, eko-prijatelj.
Eko sve sjebe. I priznajem da pali. Kad dođem u prodavnicu,
ako se dvoumim, uvek kupim eko. Bolje reci "skupo" umesto "eko".
- Dakle, to je... - Ovo je najbolje. -Zezaš me?
- Je li to sve stvarno, lice, odeća? - Naravno da jeste.
Ovo je najnovije. To je sad u modi!
Ovaj je odveo špansku pikaresku u nove visine, sve zajebava.
Znam. Najgore je što se pravi da je mačo,
želi sve da ih pojebe, ali onda je odjednom sav osetljiv.
"Osetljiv sam, pustite me na miru." Takvi ljudi su najgori.
Uopšte se ne čudim. Da vidim još.
Moje rođake, sve do jedne feministkinje i zaljubljene u njega.
Da, ima dobre pesme, ali reči mu nemaju nikakvog smisla.
Dosta mi je svog tog sranja.
Jebote. -Dosta. Ti ne voliš mobilne. "Život se ne dešava na ekranu."
Znaš šta sam upravo shvatila? Ti si zaista protiv sistema.
Moj rođak je reper, misli da je protiv sistema,
ali ima ajfon, instagram, sve to. Ali ti to nemaš.
- Niko ne može ništa da ti proda. - To je kul, zar ne?
Malo je staromodno, ništa ne kapiraš, ali šta god.
Ja sam mislio da je to kul.
Šarmantno je, ali nemoj da se uobraziš.
Još jedno?
Stvar je u tome... Izvini.
Recikliranje su izmislile naftne kompanije
da ne mislimo da pravi problem.
Šta je pravi problem? Njihova prokleta industrija!
Stoga rade kampanje da uvere građane
da promena zavisi od njih i da verujemo u stvari koje...
Recimo, razvrstavanje smeća, to uopšte ne utiče na okolinu, ali uopšte.
A oni su se izvukli i samo pumpaju.
S bušotinama, automobilskom industrijom i tako dalje.
Šel je radio kampanje...
U devedesetima!
U kojima su poručili: "Ne zaboravite da ugasite svetlo!"
Kako se usuđuju? Gadovi. Odsad više ne recikliram. -O tome ti govorim!
- Imam još jednu. - Da čujem. -Ova je teška.
Gledala sam dokumentarac i rekli su da je u moru hrpa potopljenih brodova
iz Prvog svetskog rata. Znaš šta su prevozili?
Biološko oružje.
Još gore, nuklearno oružje i otrovni otpad
koji su Rusi dali da se bace u more.
Znaš li koliko tome treba da se raspadne?
- Koliko? - Sto godina!
- Sada! Raspada se sada! - Jebote! -Da.
- Znaš šta će onda da se desi? - Šta?
Kad se nuklearno oružje i sve to raspadne,
zagadiće more. Nema više jedenja ribe ni plivanja.
- Uništiće lanac ishrane! - Jebote! Jebote.
Neki ljudi pokušavaju to da izvade i očiste more, ali nema vremena.
Moramo odmah otići na jedno mesto koje znam...
- Da kupimo ribu! - I da je zamrznemo.
- Da je zamrznemo. - I ja to mislim već dugo.
Tako je, ženo. Da deca mogu da nam jedu ribu.
To što mi govoriš je drama!
Jeste. Zaboravi na globalno zagrevanje. Ovo.
- Zaboravi na to. - Ovo je gore. -Mnogo gore!
- Moramo odmah da kupimo osliće. - Znam.
- Ozbiljno? - Apsolutno!
Čekaj, pijan si.
Sledeći!
Ovaj prelaz je lud, zar ne? Mislim, van pameti.
Bogami. Mnogo dobro.
- Pomiriši, super miriše. - Da. -Zar ne?
Mešam to s marihuanom bez THC-a, pa se ne naduvaš, ali ima super ukus.
Cigareta bez duvana koja ima ukus marihuane, ali se ne naduvaš? -Tako je.
Ne znam šta da ti kažem. Najdepresivnija stvar koju sam čuo.
- Mrzim duvan. - Da.
- Mrzim ga i volim. - Potpuno te shvatam.
Kad sam se vratila u Španiju, mislila sam da će svi pušiti,
- ali naprotiv, više niko ne puši. - Ne, popreko te gledaju.
To je dekadentno, pušenje je nešto iz 90-ih.
- Da, niko to ne odobrava. - Da.
Ali ja sam glupa. Što više ljudi žele da budu zdravi, to više želim da pušim.
Moraš da pušiš. To je čin otpora.
Ovde ima radnja koja prodaje cigarete.
Zove se Karmen, ima osam godina i svira klavir.
Neću više da blebećem. Ali radim kao dadilja,
prevodim, a ono drugo...
Ako uspe, reći ću ti. Ako ne, nikom ništa.
Naravno da ćeš uspeti.
- Kako ne bi? - Ne znaš ni o čemu se radi.
Vidiš li ti samu sebe?
Zračiš svetlošću i snagom. Naravno da ćeš uspeti.
- Dobićeš šta god želiš. - Ne znam.
- Ne. Hoćeš, sigurno. - Videćemo.
- Još mi nisi rekla kako se zoveš. - Neću ti reći kako se zovem.
- Znaš šta se upravo dogodilo? - Šta?
Nema to veze s pićem ili pušenjem. Ali zaljubio sam se u tebe.
- Šta? - A ti si se zaljubila u mene.
Više ne bismo smeli da se rastajemo.
O čemu ti? Udata sam.
- Kako udata? - Ne službeno, ali kao da jesam.
Onda si pogrešila.
- Nema veze, ali pogrešila si. - Šta?
Očito je da jesi. Kad si se udala za drugog, pogrešila si.
- Ti si taj koji greši ovde. - Ne.
- Meni je sve jasno. - Nije, jer se varaš.
Vidim ti na licu. -Šta vidiš? S mužem sam jako dugo i volim ga.
A ti uzimaš za pravo da govoriš o mom licu! -Moraš mu objasniti.
- Baš, hajde ti. - Ne, moraš ti.
- Inače znaš šta će se dogoditi. - Šta? -Dobićeš rak, kao što si rekla.
Nisam. -Rekla si da ljudi koji sve drže u sebi dobiju rak.
Gušterače, to si rekla.
Nisam. -Rekla si da je jadanje zdravije.
- Naporan si! -Nemaš pojma koliko. - Ne podnosim umetnike!
- Možda nisam umetnik. - Jesi, piješ usred dana.
- Želiš da znaš šta radim? - Ne! -Kako se zovem?
- Ne, prestani da me pratiš. - Prestajem.
Tako si naporan!
DRUGO POGLAVLJE: RAMONIN DEČKO JE NIKO
Šta radiš ovde?
Nisam htela da idem kući sama.
Brzo ću.
- Pušila si, zar ne? - Ne.
- Dobro, pola cigarete. Dva dima. - Ne moraš to da kriješ.
- Ako ne nanjušiš, ne računa se. - To ne ide tako. -Za mene ide.
- Danas je bilo strašno. - Zašto?
Imali smo gužvu, a novi glavni konobar nema pojma. -Jebote.
- Jesi li dobro? - Jesam.
Nervozna si zbog audicije sutra?
Ne, uzrujana sam zbog onog silovatelja. -I šta još?
- Ništa više. - Sigurno?
Jutros sam otišla do mesta audicije da vidim koliko mi treba do tamo,
jedno je vodilo drugom i nisam ništa uradila.
- Nervozna si. - Da, možda.
- Koji kurac? - Prepao si me!
- Mislila sam da ne dišeš. - Jebote.
- Zašto nosiš tu periku? - Kako izgledam?
- Kao plavuša. -Ali šta misliš? - Mislim da si plavuša.
- Izgleda li prirodno? -Ne. - A da ne znaš da je to perika?
- Ne. -Da me ne poznaješ. - Nema šanse.
Zašto ne? -Obrve su ti previše tamne. I sjaji se, izgleda veštački.
Mislim da bih mogla da prođem za prirodnu plavušu.
Možeš biti prirodna devojka s perikom.
To je to. To ću biti.
Tako će me barem zapamtiti i reći: "Ona s perikom."
Zašto moraš da nosiš periku?
Imam sede. -Nikad ih nisam video. -Jer ne gledaš.
Ali imam ih. Ako me snime u krupnom planu, sve će videti.
Traže devojku između 25 i 30 godina. Dakle, bez sedih.
Pošto ništa više ne znam, radiću šta hoću. -Super.
Zbogom, ljubavi.
- Ući ću i pozvati te, dobro? - Dobro.
Samo pitanje. Je li očigledno da imam periku?
Ne brini za to. Bićeš super, videćeš.
Uđi.
Ljudi, ovo je Ona.
- Ćao. - Zdravo.
- Ćao. -Ćao. - Kako si, Ona? -Dobro.
Odloži svoje stvari ovde, krećemo za minut. -U redu.
- Ćao, Ona. - Ćao.
- Ja sam Bruno, reditelj filma. - Baš super.
- Kako si plava. - To je perika. -Vidim.
- Mogu da je skinem. - Ne treba. Obožavamo perike.
Dobro, Ona.
- Kad si spremna. - U redu.
- Kakvo je to ime Ona? - Jesi li glup?
Zovem se Ona, to je to.
Vidiš oči ove žene, zar ne?
Vidiš li ih?
Izvoli. -Da. Ćao. Zovem se Ona. Imam 30 godina, 31.
- Ovo je moj profil. - Divna je.
Vidiš je, zar ne?
Dobro, Ona, šta ćeš izvesti?
Pošto ništa niste naveli, pripremila sam dva monologa.
Dramski i komični, vi izaberite. -Dobro.
Pa, počnimo s dramskim.
- U redu, to je monolog iz "Eni Hol". - "Eni Hol"? -Da.
- Od Vudija Alena? - Da.
- Ali "Eni Hol" nema dramske monologe. - "Eni Hol" je nadahnuće.
- Dramski? - Da.
Savršeno.
Počni kad si spremna, molim te.
Najveća nepravda od svih,
najprljavija, najgnusnija stvar koju si mi učinio
i koju mi uvek radiš,
naveo si me da se osećam nedostojnom tebe.
Dolazim iz porodice bogatih plavokosih belaca,
pa ne shvatam umetnost, patnju i uzvišene osećaje
onih koji su iskusili opresiju, rasizam,
da ne spominjemo zlostavljanje u školi i holokaust.
Da treba da te molim za oprost.
Dođe mi da izmislim drugu porodicu
jer me ova koju imam čini hladnom, površnom i glupom.
Glupom! To zadnje je najgore.
To je začarani krug. Kad si s nekim ko misli da si glupa,
ponašaš se glupo i svaki dan si sve gluplja i osećaš se usrano.
Kao da nisi dostojna njihove ljubavi i pažnje.
Iako ljubav...
Ne verujem da si me ikada voleo.
Čudno je to jer na početku,
ti si bio taj koji nije želeo ozbiljnu vezu.
Hteo si da budemo slobodni kao ptice,
da se zabavljamo, a ja sam provodila vreme čitajući knjige
da te ne sramotim kad večeramo s tvojim prijateljima.
A kad sam postala ono što si želeo,
kad sam progledala i shvatila da mogu biti srećna bez tebe,
onda si dobio napad panike i hteo si da budem kao pre i samo tvoja.
Ta osoba više ne postoji.
To je to.
Mnogo dobro. Mnogo, bravo, oduševljen sam.
- Da izvedem i drugi? - Ne treba, dobila si ulogu.
Šta? -Smiri se. -Ne, smiren sam, ali ta uloga je za nju.
- Možemo da čujemo i komični? - Naravno.
- Bruno, sedi, da čujemo monolog. - Može. Izvini.
Kad si spremna.
Bila sam s mnogo muškaraca, u redu? Hrpom!
Neki od njih su čak bili savršeni.
Savršeni koliko su to mogli biti.
Ali znate koji je problem sa savršenima?
Ovo je čista drama.
Nisu bili ljubav mog života.
Slušam samu sebe i ne verujem. Verujete li vi? Ozbiljna sam.
Ta ideja iz Diznijevih filmova i romana iz 19. veka,
ta nebuloza u koju nisam nikad poverovala
jer sam uvek bila mudro dete koje je čvrsto stajalo na zemlji.
E, ta usrana ideja, ti si došao i utuvio mi je u glavu,
samo da bi otišao nekoliko sati kasnije. A povrh svega,
kao budale, da bismo se pravili da smo ljubavnici iz legende,
odlučili smo da ne razmenimo brojeve, adrese, prezimena,
ništa kako bismo se opet mogli pronaći! Ništa!
Jedina sam osoba iz svoje generacije
opsednuta tipom kog ne mogu da uhodim na fejsbuku.
Ništa. Nađeš ljubav svog života i samo iščezne.
Onaj plan bez premca da se nađemo sledeće godine
na železničkoj stanici u Beču, tako romantično, tako prelepo.
Ali baka mi umre dva dana pre, ne mogu da dođem i ostatak života mislim:
"Upoznam čoveka svojih snova, baka mi umre i izgubim ga!"
Kasnije mislim da ni on verovatno nije došao,
zašto bi potegnuo iz SAD-a zbog mladalačkog obećanja, to je za klince!
Ali sad mi kažeš da si došao i čekao me kao idiot,
da je i tebi život strava bez mene, da si oženjen i da imaš dete!
Jebote.
Mogao si to da prećutiš.
Dobro došla u film, Ona.
- Zaposlio si me jer ti se sviđam. - Očito.
Ali moram da ti se sviđam kao glumica. -Jedno te isto.
Stani, ne možemo odlučiti tako naprečac.
Pardon, ja sam reditelj i hoću da odaberem glumicu.
- Možemo barem sve da vidimo? - Odlučio si pre nego sam i počela.
Želiš li glavnu ulogu? -Želim, ali zato što sam dobra glumica.
- Prestani to da govoriš. - Molim te, pričekaj napolju.
- Bruno, pogledajmo sve. - Ona je dobila ulogu i to je to!
Neću da glumim glavnu ulogu, ne želim imati ništa s ovim filmom!
Još ne razumem.
Reditelj je onaj tip koji je rekao da se zaljubio u mene.
- Na audiciji? -Počeću ispočetka. - Objašnjavanje ti je očajno.
Juče sam bila u baru i zapričala sam se sa simpatičnim tipom.
Odjednom je ispalio da se zaljubio. Rekla sam da sam udata.
- On je reditelj. - Kakva slučajnost. -Da.
Ali Rosio mi je rekla da redovno zalazi u taj bar jer živi u blizini.
Ali kad sam stigla na audiciju,
počeo je svima da govori o mojim očima, nisam mogla da verujem.
Tako se biraju glumice, zar ne?
- Mislim da ne. - Malo da, ali nastavi.
- Kad sam završila prvi monolog... - Da.
Rekao je da želi da igram glavnu ulogu u filmu,
svi ostali su rekli da moraju da vide još glumica.
Ali tip je istrajao u tome da to moram biti ja
pa sam im rekla da zaborave, da ne želim ulogu.
- Jedan šipak ili dva? - Molim?
- Jedan šipak ili dva? - Ne, šta si im rekla?
Rekla sam da zaborave, da neću da glumim u tom filmu.
- Taj tip je lud. - Reditelj? -Da.
- Lud je! - Koji ti nudi glavnu ulogu?
Da, zacopao se u mene pre audicije. -Glupačo.
Bio je naporan.
- Ne mogu da verujem. -Ni ja. - Ne, tebi ne mogu da verujem.
- Zašto? - Kako si mogla da odbiješ?
- Rekao je da je zaljubljen u mene. - Pa?
Nemoj da spavaš s njim, ali misliš da ćeš dobiti drugu priliku?
Da ti pravi reditelj ponudi glavnu ulogu?
Režirao je samo dokumentarac i kratke filmove. -A, onda ništa.
- Ja sam gadura. - Gadura si.
Šta ću sada? -Ne znam, nazovi ih i prihvati.
Sigurno su već našli drugu.
Nazovi ga sutra ujutro. Neće se dotad zaljubiti u drugu.
Ne budi tako siguran.
Ne znam plačem li zbog luka ili zato što sam gadura. -Gadura si.
Trebalo bi da slavimo,
a ne da jedemo okruglaste sendviče iz prastare sprave.
Volim tvoje sendviče! Ali popijmo vino. -Naravno!
Od sutra idem na dijetu zbog filma. -Naravno.
Prešla sam tridesetu
Nikad ne govorim istinu
Samo napola lažem
A to je bilo ono između nas
To nam ne mogu oduzeti
To nam ne mogu oduzeti!
Ne razgovaramo ni o čemu
Kad razgovaramo, još je gore,
Pokazaćeš mi vrata
Ili možda bolje, ja ću tebi
To nam ne mogu oduzeti
Nazdravimo budućnosti
Srećno, idi s Bogom
Opet sam opak
Šta sam ti učinio?
- Da? - Kod kuće si, zar ne?
Dođavola, skoro je tri ujutro.
Molim te, dođi po mene.
Nema šanse, spavam.
- Molim te. - Ne!
Neću da siđem.
Bar mi otvori vrata, upali svetlo i viči da me čekaš s nožem.
Ti si luda.
Inače ne mogu da uđem.
Šta sad? Tu sam.
Ne pomeraj se! -Ne. Čekam te s nožem.
Smrdiš na dim.
Bilo je super! Volim te, hvala ti!
TREĆE POGLAVLJE: PROBE
Ovde?
Da, u sredini, tako je.
U redu. Snimaš? Mislila sam da samo želiš da razgovaraš.
Ono što volim kod glumaca je ono što nazeš ispod njihove veštine.
Dobro, ali sad sam ja, ne glumim. -Baš zato.
Da vidimo.
Gledaj u kameru.
Tako je.
Eto te.
Dobro.
Nisam bila sigurna, ali plan je bio
da uzmem slobodnu godinu, tako se to radi u Engleskoj,
i odem da radim u Australiju s prijateljicom. -Strava.
S novcem koji bismo zaradile
htele smo da otputujemo u Južnu Ameriku na još šest meseci.
Ali tog leta...
- Roditelji su mi umrli i... - Oba?
- Da. - Gospode, moje saučešće.
- U saobraćajnoj nesreći. - Jao. -Da, tako da...
Sve sam stavila na čekanje
i isprva nisam znala šta da radim.
Započela sam nešto, pa nešto drugo i ništa nije upalilo.
- Završila si studije? - Ne.
Mislim...
Jedno vreme sam radila kao pevačica.
- Više ne pevaš? - Ne.
- Šteta. - Eto. -Dobro.
Oduvek sam bila impulsivna i rastresena.
To je dobro.
Jeste, ali nije. Zato što...
Skačem s jedne stvari na drugu i ništa ne postižem.
Sada se fokusiram na glumu da konačno nešto uradim kako treba.
Ali ako imaš više talenata, ne možeš ih potisnuti. -Mogu.
Ovako se mogu posvetiti jednoj stvari i ta stvar će upaliti.
Zašto si onda studirala prevođenje?
To nema veze ni sa čim.
Imala sam mnogo posla i mislila sam
da će mi biti lakše s diplomom.
Ali nije bilo. Imala sam mnogo posla pa sam odustala.
Još prevodim za časopis, jako je dobar.
Šta još želiš da radiš?
- U životu? - Da, u životu.
- Da glumim. - Osim toga.
Želim da imam mnogo dece.
Želim da imam prelepu baštu, kao one u Londonu
u kojima ti lisice prilaze.
Želim da pušim kutiju cigareta dnevno i da budem mršava.
- Dobro zvuči. - To je moj plan.
Znaš onu pesmu Boba Dilana, "To Ramona"?
Naravno, obožavam tu pesmu.
Moji roditelji su je toliko voleli da su me tako nazvali.
- Mislim da je Ramona prelepo ime. - Da, baš.
Nazvaćemo lik Ramona, ko šiša Onu. -Majko moja.
- Kakva Ona? - Ti si noćna mora.
Bio je to moj hir. Bilo nam je super u Londonu.
Niko je bio glavni kuvar u tri restorana.
Ja sam glumila u pozorišnoj grupi, bez prestanka. Bilo je super.
- Pa onda? - Pa...
Ovde kad gledam oko sebe,
dolazili bismo tu na odmor,
živeli smo tu kao deca.
U Londonu kao da nikad nismo imali roditelje.
Ali ovde...
Češće vidim sunce.
Upoznali smo se kad je došao u London u sklopu Erasmusa,
ja sam još išla u školu.
Znamo se od moje 17. godine.
Kakav je?
Kuvar je. Studirao je arhitekturu, ali voli da kuva i...
Ne znam. Ne znam zašto, ali radije ne bih o njemu.
- Nemaš pojma kako je živeti s kuvarom. - Ne znam. -Ne, grozno je.
Super je jer kuva super jela, ali kada poželim da odem na dijetu,
on skuva nešto poput mesnih kuglica u sosu od karamele.
Ozbiljno, to se dsilo pre neki dan.
Dođem kući i mislim: "Super, glumiću u filmu.
Večeras jedem salatu, sutra piletinu s povrćem."
Otvorim frižider i šta vidim?
Mesne kuglice.
Šta radiš ovde?
- Došao sam da te vidim. - Vidim to. Ali zašto sada?
Hteo sam nešto da ti kažem. Dobro, reci mi i idi, ovo je loš trenutak.
Volim te.
I ja volim tebe.
- Znam, ali ja sam zaljubljen u tebe. - Zar nisi bila ljuta?
Šta? -Kad si ga videla. Videla si ga i bila si ljuta.
Ali onda odjednom nisi.
Da, ali upravo mi je rekao da me voli. -Ti si već znala.
Ali kad neko stoji pred tobom i kaže ti da te voli,
prestaneš da se ljutiš, zar ne?
Ali jesi li se ljutila kad si ga videla?
Ljutila sam se jer nisam htela da ga vidim. Nisam ljuta na njega.
U redu.
Ali jesi li se zaista naljutila?
Mislila sam da želiš da tako odglumim.
Ne želim ja ništa.
Ako se naljutiš kad ga vidiš, onda se naljuti.
Ali ne pravi se da si ljuta ako nisi.
Pusti da te scena vodi.
- U redu. - Dobro?
- Idemo ispočetka? - Može. -Ne, samo malo.
Moram da znam kuda idem.
Kad ga vidim, nije li mi odmah jasno da je to on?
Mislim da to ne želiš da priznaš, ali znaš.
To me može naljutiti. -Možeš da se naljutiš ili da se nasmeješ.
Videćeš šta će biti.
Ali gledaj.
Kad mu kažem da ostane na kraju, čak i ako se film tu završava,
moram znati šta je bilo dalje.
Ne znam.
Videćemo. -Trebalo bi da znaš, to je tvoj film. -Ne.
Pravimo ga da vidimo šta će biti.
Ali tražiš mi da se uživim, a ne znam šta će biti.
- A ti ne radiš ništa. - Ne.
Ne.
Ja usmeravam kameru.
Ako nemaš agenta, ne saznaš za audicije.
Za tvoju mi je rekla Rosio, Nikova rođaka.
Audicije su sranje.
Ovde živim.
Ali imao si audiciju.
Prisilili su me na to, ali audicija se radi u baru,
dok piješ vino i razgovaraš o životu. -Da, pa...
Da naiđem na njega sama, umrla bih od straha.
U redu, onda ja idem prvi, može?
Daj mi ključeve.
Hajdemo.
Koji?
Treći sprat.
Ova vrata.
Izvoli.
- Ramona... - Šta?
Sutra je proba u osam ujutro.
Znam.
Slušaj...
Nauči replike, u redu?
Naravno.
Prekini.
Dobro jutro!
Dobro jutro svima.
Ovo je Isa.
- Kasniš. - Znam.
- Ima kafe! - Da, ima kafe.
Želiš li kafu, Isa?
Bez bejlisa, molim te.
- Doneću vam. - Hvala.
Sedi, molim te.
Dobro. Jebote.
U redu. Odložimo probu do sutra.
Nema šanse, o čemu ti? Ne.
Našao sam Lolu! Isa je Lola.
Ona je Lola! Fenomenalna je glumica.
- Zna li Ignasio? - Zaboravi njega.
Jesam li reditelj ili nisam? Bar mislim da jesam.
- Pitam te. - Upoznali ste se sinoć? -Ne.
Znamo se godinama, ali naleteli smo jedno na drugo sinoć.
- Kafa? - Izvoli.
- Ja idem. - Da, hvala.
Hvala.
Pardon.
U redu, počnimo.
- Isa i ja smo dugo razgovarali o liku... - Ne tako dugo. Jednu noć. -Pa...
Mnogo se može reći u jednoj noći. -Da. -Da.
Na kraju će Lola biti mnogo mlađa nego što sam mislio.
Ali šta je, tu je.
- Dakle... - Idem.
Zašto? -Zaboravila sam da moram nešto da obavim.
Zezaš?
Dobro, odradićemo probu bez tebe, ali vraćaš se sutra, zar ne?
Stvar je u tome da neću moći da glumim u filmu.
- Zezaš me? - Bruno, pusti je. -Ne, slušaj.
- Dobro! Ćao. - Ćao. -Zbogom.
Ona, zbogom.
ČETVRTO POGLAVLJE: LAVLJE ČELJUSTI
Otkud to tvojoj sestri?
- Iz Amsterdama, živela je tamo. - Gde je sada?
U Sudanu.
Zašto pušiš to sranje? -Nema nikotina, kao da pušiš vazduh.
Pa onda zašto to pušiš?
Jer volim da izduvavam dim.
Šta je novo s filmom?
- Kako to misliš? - Novac. Jesu li ga našli?
Nemam pojma.
Nisam sigurna želim li da glumim u filmu.
- Daj, ugasi to. Smrdi kao džoint. - Nije džoint, uveravam te.
Razmišljala sam, ostalo mi je još malo,
zašto ne bih završila studije prevođenja? -Zašto?
To se dobro plaća. UN nudi hrpu love.
- Ali zašto? - Kako to misliš?
- Nikad nisi marila za novac. - Sazrela sam, znaš. -Da.
- I ne želim da živim u Lavapiesu. - Ti si htela da živiš ovde.
Ali sad želim da živim u četvrti Salamanke. -Da, jasno.
Ispred ambasade s čuvarima na vratima.
- I da se šepuriš naokolo s draguljima? - Možda. -Izbaciće onog tipa dole.
- Preselimo se, molim te. - Ovaj stan je bagatela.
Nećemo naći ništa ovako strava za ovu cenu. -Briga me ako nije strava.
Ako se ovako nastavi, tražićemo za nekoliko meseci.
- Evo nas opet. - Usput, Toru pravi žurku.
Želiš li da ideš? -Naravno. Reci Rosio da dođe.
- Nosiću štikle. - Jasno.
- Zašto ne odeš na časove flamenka? - Nije mi palo na pamet.
Usred godine?
Je li fascinirana tobom, kopira li te da vidi šta odgovara?
- Ne, ne fasciniram je. - U redu.
Znači, obrnuto, ne sviđaš joj se, ne zna zašto si strava pa te kopira.
Tako je. Moja rođaka je takva.
Zgražava se nad svim što radim, svim što kažem i svim što nosim.
Onda je tip dva.
- Mogu li da uzmem led? - Naravno. -Da.
Šta to pušiš?
Neko usrano bilje bez nikotina ili ičega.
- Super miriše, kao bidi. - Kao šta? -Bidi.
To puše u Indiji.
Zvuči strava. Ne znam, nikad nisam bila tamo.
- Mogu li da smotam jednu? - Naravno. Izvoli. -Super, hvala.
- Nema na čemu. - Kako si? -Ćao!
- Šta ima? - Super izgledaš!
Jao
- Kako si? - Izgledaš fantastično.
- Odlično. - Da.
- Kako ide? -Super, eto nas. - Bez stomaka.
Pridružite nam se, zabavnije je zajedno.
- Kao nama. - Istina.
Ne gnjavi ih, možda ne žele decu.
- Ja ne znam. - Ja želim gomilu.
- Bolje požuri, posle 35. je teže. - Komplikovanije je. -Da.
- Idemo u Lavlje čeljusti? - Šta je to?
- Ženo, to je legendarni klub. - Otkud ja znam. -Napola je strankinja.
Ja sam za sve, samo da odemo odavde.
- Onda hajdemo. - Da. Zar ne? -Hajdemo.
- Reći ću prijatelju i idemo. - U redu.
- Sviđa ti se hipi? - Ludo.
- Dobro, reći ću Niku i idemo. - Idi. -Super.
- Kako se zoveš? - Huan.
Tako je. Ideš s nama u Lavlje čeljusti? -Može. -Savršeno.
Kako ide? -Super. Idemo u Lavlje čeljusti.
- Kuda? - U Lavlje čeljusti.
- Da plešemo! - Moram biti na poslu u 12 h,
- ali ti idi ako želiš. - Da. -Šta je?
- Onda ćao. - Ćao.
- Reci mi istinu. - Rekla sam ti!
- Smuvali ste se. - Nismo! Zašto to kažeš?
Neću nikom da kažem.
Ne, naporan je, uopšte mi se ne sviđa. -Dobro.
Ostavite poruku posle signala.
Znala sam da se nećeš javiti, htela sam da ti ostavim poruku.
Rosio mi je rekla da još uvek nemaš glumicu
jer si joj rekao da ću se vratiti.
Zovem da ti kažem da se neću vratiti
i to ne zbog tebe, nego zbog mene. Jasno?
Dosta mi je svih tih emocija koje vrcaju,
želim normalan posao! I želim ga odmah!
Zato što želim decu!
Kako da ovakva rodim decu?
U ovakvom haosu?
Kako da imam decu kad nemam roditelje, kako ću se brinuti za njih?
Ja ću se brinuti za njih! Učiću ih i štititi.
Ako bude smak sveta, smisliću nešto.
Ako izbije nuklearni rat ili šta već,
otići ćemo u nedođiju i živeti od lova.
Slušaj. Danas sam upoznala tipa opsednutog zdravim životom
i rekla sam mu da je recikliranje prevara.
Pitao me o čemu pričam.
Ja sam ustrajala. Da, to je prevara, mažu nam oči, ne budi ovca.
Pogledao me s gađenjem i rekao da radi u odboru za...
Mejsone, platiću. Ćao!
- Ćao. - Ćao.
- Želiš li da uđeš? - U redu.
Niko stiže svaki čas, ali...
Imaš prelepu kuću.
Hvala, da. Uskoro se selimo. Nadam se.
- Zbog onih tipova? - Da. -Šteta.
Za mene nije, iskreno.
- Šta ima? - Moraš glumiti u filmu.
Da, ali... -Pusti da dovršim, molim te. Razgovarao sam s Rosio.
Bio sam uveren da ćeš se vratiti, ali rekla je da ne znaš. -Na kraju...
Žao mi je zbog onog pre neki dan. Ali pusti da dovršim.
Onda odluči kako te volja.
Ovaj film, sve što smo napravili, ne samo mi, svi,
sve zavisi od toga da ti igraš glavnu ulogu. Inače ga nećemo snimiti.
Snimićemo nešto drugo, ali ne ovo. A ja želim da snimim ovaj film.
Svi želimo da ga snimimo. Spremni smo, samo čekamo tebe.
Ne možeš nas ostaviti na cedilu. Ne možeš, shvataš?
- Biće prelepo. - Znam, ali... -I duguješ to sebi.
Daj mi da razmislim. -Nemaš o čemu. Neću praviti probleme.
Držaću se na distanci, samo snimamo film.
Veruj mi.
I oprosti mi.
Sranje! Pegla!
- Kuvarsko odelo. - Ne! Daj da vidim.
- Dobro peglaš. - Molim te.
- Može li se to isprati? -Naravno. - Ovome nema pomoći. -Ćao.
Šta ima?
- Ja sam Niko. - Bruno.
Konačno te vidim, čuo sam mnogo o tebi. -I ja o tebi.
- I ja. - Šta je bilo?
- Spalila sam ti odelo. - Nema veze.
- Žao mi je. - Nema frke, imam ih još.
- Rekla mi je za film, baš šteta. - Šta? -To s lovom.
- To je rešeno. - Zaista? -Da.
- Super. Kad počinjete? - Uskoro. -Zaista?
- Odmah. - Čestitam.
Ludi smo od sreće, došao sam da kažem Ramoni.
- Zoveš je Ramona? - Pa da.
- Dopuštaš mu? - Ne obazire se na mene.
Idem da se presvučem, idemo da proslavimo. -U redu.
Ali ja moram da idem, očekuju me.
- Šteta. -Da. - Drugi put. -Naravno.
- Bilo mi je drago. - I meni.
Hajde, idi.
PETO POGLAVLJE: FILM I ŽIVOT
Napred!
Šta radiš ovde?
- Došao sam da te vidim. - Da.
Vidim, ali zašto sada?
Želim nešto da ti kažem.
Dobro, reci mi i idi, nije dobar trenutak.
Volim te.
I ja tebe volim.
Da, ali ja sam zaljubljen u tebe.
Leone, zaslužuješ neku bolju od mene, neku...
- Čistiju, neviniju. -Volim tebe. - Dobro, ali sada to nije moguće.
Doneo sam ti cveće.
Odnesi ga. Čekam nekog važnog.
Ako si zaljubljen u mene, možemo da razgovaramo sutra ili neki drugi dan.
- Ali sada idi, dobro? - Ramona.
To sam ja.
Znam da si to ti.
Znam. Ali...
Ali molim te, idi.
Leone.
Rez.
- Je li to dobro? - Da.
Meni je dobro. A vama? Da?
Ljudi, završili smo.
- Zašto nisi spreman? - Šta radiš ovde?
Kako to misliš? Slavimo završetak snimanja.
Zaboravio sam. Potpuno sam to smetnuo s uma.
- Ne verujem ti. - Veruj mi.
Niko ne može da te zameni?
Ne verujem.
Moraš da dođeš, to je završetak snimanja. -Idi bez mene.
Molim te, zamoli Andreu ili nekog da te zameni.
Bolje je da ideš sama.
- Šta? - Bolje je da ideš sama.
Kako to misliš?
Kako misliš kako to mislim?
Nisam hteo o tome ranije da ti ne pokvarim koncentraciju.
Nisi hteo o čemu?
Ne misliš da bi trebalo da razgovaramo pre zabave? -O čemu?
Ni ovo nije trenutak za to.
Ovo je jedini trenutak.
Zaljubila si se.
O čemu ti govoriš? Nisam. Nema šanse.
Ne misliš da ti se nešto dogodilo?
Da, gomila toga, ali ne to.
Ne to. Ne.
Hajde, idi na zabavu. Razgovaraćemo sutra. Moram da radim.
Šta ćeš da uradiš?
Da, zdravo.
Izvinite, znam da vam je puna kapa mog dosađivanja,
noćas vam neću dosađivati. Bar nakratko.
Ne znam znate li ovo,
ali Ramona je nekad davno pevala u bendu u Londonu.
Da.
Stoga, molim te,
- Molim te. - Ne.
- Zaista. - Molim te! -Ne.
Dođi i zapevaj nam.
Nećeš se izvući.
Urezala sam ime u tvoj brod,
Postala sam mornar zbog tebe
Kako bih krstarila morem
Plovila kroz žudnju
Bila sam tako srećna u tvom naručju
Tako srećna u tvojoj luci
Da je moje srce postalo zarobljenik
Tvog tela i tvoje kože
Kao talas, tvoja ljubav me zapljusnula
Kao talas plamena i dodira
Bele pene i šuma školjki
Poput talasa
Zauvek sam okovana u tvojoj oluji
Izgubila sam se a da nisam znala
Poput talasa
Tvoja ljubav je rasla poput talasa.
Jesi li dobro?
Niko je rekao da moramo da razgovaramo.
Naravno.
- Film je gotov. - Znam.
Mislila sam da se nikad neće završiti.
- Šta sad? - Ne znam.
- Nije tako lako. - Jeste.
Dobro.
Ti si impulsivan, misliš da je lako, ali ne možeš tako da živiš.
Naravno da možeš.
Recimo, sada.
Moram da ti kažem šta osećam ili ću umreti.
- Moraš li biti tako dramatičan? - Pa kad jeste dramatično!
Za tebe čak i više. Jer ti moraš nešto da učiniš.
Ja ne moram ništa.
Moram samo da te čekam.
Kako možeš biti tako siguran?
Zato što kad si blizu osećam mir.
Osećam da je sve u redu,
da će sve biti u redu.
Iako uvek stojimo na metar jedno od drugog. -Pa...
Ponekad je manje.
Koga briga. -I vidim kako me gledaš. I često znam da znaš da te gledam
i srećna si što sam blizu tebe jer te razumem bolje od drugih.
Znaš da možeš da radiš šta god želiš
jer te gledam i jednako mi se sviđaš.
I jednako te volim.
Uvek te volim.
Čak i kad zaboraviš replike ili šta već.
To nije impuls.
- Ti i ja ne možemo biti zajedno. - Zašto?
Jer bismo bili beskorisni, bilo bi previše haotično.
Upravo smo zajedno snimili film!
- Šta još želiš da radiš? - Stvari.
U životu moraš da radiš druge stvari osim filmova!
Kuda idemo?
Ja idem kući.
Za tebe ne znam.
- Ne znam šta da radim. - Radije bih da me ne pratiš.
Živcira, zar ne?
Ti si mene pratio, sad je na mene red. -Šta hoćeš?
Ne znam.
Ne mogu da dajem obećanja kao da smo tinejdžeri.
Sve može poći po zlu.
U redu.
- Ali nemoj da se ljutiš. - Da, ljutim se.
Ljutim se.
Šta želiš?
- Ne mogu da ga lažem. - Već to radiš. -Nije istina.
- Ti si takva kukavica. - Nisam kukavica.
Misliš da je ovo nečiji tuđi život ili da je ovo film?
Ako nešto takvo stoji pred tobom, ne možeš to samo da pustiš.
To je kao da odbijaš život.
ŠESTO POGLAVLJE: KRAJ
Ćao, ja sam Ramona, imam 32 godine, ovo su moji profili.
U redu, kad si spremna.
Videla sam te juče s prozora.
Videla sam kako je gledaš.
Izvinite, samo...
Previše sam se uživela, zbunilo me.
Probaću s drugim, može?
- U redu. - Evo.
Ne mogu da verujem.
Kad ljudi kažu: "Ti si siroče?"
Kad je očigledno da to određuje sve što kažem, radim i osećam.
To mi je istetovirano na čelu. Ja sam siroče!
Misliš da bih bila ovde da nisam?
Ne bih. Ne!
Život bi bio drugačiji. I ja bih bila, ništa se od ovog ne bi događalo.
Ako nisi siroče, nemaš pojma.
Nemaš pojma. To je najveće napuštanje koje postoji.
"Bio sam tu, ali više me nema. Odsad sve radiš sama, dobro?
I moraš biti srećna i smejati se.
Moraš uživati u životu jer nisi mrtva."
Nekad sanjam da dođem kući i nađem roditelje kako sede
u dnevnoj sobi kao da se ništa nije dogodilo.
Isprva osećam...
Olakšanje i sreću zato što nisu mrtvi, što je sve šala.
Naravno da je šala, znala sam da mora biti.
Onda ih pitam: "Gde ste bili?"
A oni mi se smeju.
Ne shvatam i pitam ih: "Kako ste mogli to da mi uradite?"
I...
Ništa ne shvatam. I počinjem da osećam bes prema njima.
Toliki bes da se probudim
i oni opet umru.
Imala sam i opet sam ih izgubila.
I to je to.
Ne mogu da napustim nekog ko me voli.
Shvataš?
Ćao.
Ignasio mi je rekao da donesem ove papire. -Uđi.
Ignasio nije ovde, ali možeš da mi ih... -Naravno, uzmi. -Naravno.
- Kako ide montaža? - Dobro.
Pa, možeš da zamisliš.
Uz svu silu nedoumica.
Majka mi je govorila da nedoumica znači "ne".
- Nedoumica znači "ne"? - "Da" je potpuno jasno.
Znaš da pevam u bendu dvadesetogodišnjaka?
Jebote, to mi je drago da čujem.
- Baš je strava. - Super.
Moram u bioskop, kasnim.
Naravno. Nadam se da ćeš uživati u filmu.
- Hvala. Pa... - Vidimo se. -Ćao.
- Ovde nema nikoga. - Da. -Poranili smo.
- Šta ćemo da radimo? -Idem u wc. - Dobro, zapaliću.
Dobro, čekam te napolju.
MOM OCU
MEDIATRANSLATIONS