Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Očka?
Prihajam gor!
RAMONA
PRVO POGLAVJE: RAMONA SPOZNA BRUNA
Dober dan.
Kavo z mlekom, prosim.
Hvala.
- Oprostite. Kaj ste dali v sok? - To?
Nek pripravek, prodali so mi ga v lekarni.
Za anksioznost, menda je naravno in sprošča. Kaj pa vem.
- CBD. - CB kaj? -CBD.
To je izvleček marihuane,
a ne zadene, samo sprošča, blaži bolečino in vse mogoče.
Ne verjamem. Nikjer ni omenjena marihuana.
Ne vem, ali je to v Španiji zakonito, morda so zato izpustili.
Bi poskusili? Menda je naravno in ni nič nezakonitega. -Prav.
Dovolj. Hvala.
- Ste tudi vi anksiozni? - Jaz? Še preveč.
- Kot vsi. - Ne.
Niso vsi anksiozni.
V mestih so. Morda na vasi niso.
Če pogledam okrog sebe, ni normalno. Ljudje imajo nore službe.
Nekateri redno odpuščajo. Tudi takšni so.
Nikogar ne obsojam, vsak ima svojo vlogo.
Toda nekateri cele dneve odpuščajo ljudi.
Ali pa jih mečejo iz domov, ali kaj takega. Mirno.
Povsem hladno. Jaz znorim, če se sprem z bratom.
Ja, toda ti, o katerih govorite, vse zadržujejo v sebi,
potem pa dobijo raka slinavke ali kaj takega.
- Mislite? - Ja.
Pritoževanje je precej boljše. Precej bolj zdravo.
Zakaj ste vi anksiozni? Oprostite, a sploh niste videti tako.
- Ker živim v Lavapiesu... - Tudi jaz sem živel tam.
Več let. -Lepo je, a sovražim Lavapies. -Zakaj?
Ker v moji zgradbi že dolgo prodajajo mamila.
Zdaj so zavzeli še tretje nadstropje. Moje preddverje je polno narkomanov.
- Vi živite v filmu iz osemdesetih. - To ni vse. Včeraj je dvometrski tip
skoraj vdrl v apartma, kjer so Američani. -Narkoman?
Ne, posiljevalec. -Narkomani običajno niso nevarni. -Ne, posiljevalci pa.
Imate pri sebi solzivec?
Nisem pomislila na to.
V neki Cortazarjevi zgodbi počasi zasedejo hišo in preženejo lastnika.
- Ne govorite. -To mi zveni tako. - Paranoična bom. -Ja.
- Bi pa bil dober film. - Ne, pozabite.
- Čutite kaj? - Kaj?
- Pripravek deluje? - Ne.
Ni pripravka za mojo anksioznost, kaj močnega bi potrebovala.
Pa naročiva nekaj ob kavi.
Imam izgovor z Američani in vsem tem, ne?
Dva brendija, prosim. Vlijte kar sem.
Ta rastlinski pripravek je prevara.
Skoraj vse, kar prodajajo kot naravno in zdravo, je prevara.
Ja, res ne razumem. Mislim... Takih barov skoraj ni več. -Ja.
- Neverjetno. - Značilni madridski bar je izginil.
Zdaj so povsod po svetu enaki. Verige eko hipster sranj v trendu.
Eko. Kralj vseh predpon.
- Eko detergent. -Eko jebanje. - Eko kava, eko prijatelj.
- Eko vse uniči. - Priznam, da to deluje. V trgovini,
če sem v dvomih, vedno kupim eko. Lahko bi rekli "drago" namesto "eko".
- To je torej... - To je najbolje. -Me zafrkavaš?
Je vse to pristno? Obraz, oblačila? -Seveda.
To je najnovejše. To je zdaj moderno.
Ta je popeljal špansko pikaresko v nove višave. Vse zajebava.
Vem. Najhuje je, da se pretvarja, da je mačo,
vse bi rad pofukal, potem pa nenadoma postane čustven.
"Občutljiv sem, pustite me pri miru." Takšni so najhujši.
Sploh se ne čudim. Pokaži še.
Moje sestrične, vse feministke, so zaljubljene vanj.
Dobre pesmi sicer ima, besedila pa nesmiselna.
Dovolj imam tega sranja.
Jebenti. -Res. Ti ne maraš telefonov. "Življenje se ne odvija na zaslonu."
Veš, kaj sem pravkar ugotovila? Resnično nasprotuješ sistemu.
Moj bratranec je raper in misli, da nasprotuje sistemu,
a ima iphone, Instagram in podobno, ti pa ne.
- Nihče ti ničesar ne more prodati. - To je kul, ne?
Malo staromodno je, ničesar ne razumeš, a nič zato.
Jaz sem mislil, da je to kul.
Očarljivo je, ne bodi pa domišljav.
Še eno?
Gre za to... Oprosti.
Recikliranje so si izmislila naftna podjetja,
da ne bi razmišljali o pravi težavi.
Kaj je prava težava? Njihova prekleta industrija.
Zato imajo kampanje za prepričevanje javnosti,
da so spremembe odvisne od ljudi in da verjamemo v stvari, ki...
Denimo ločevanje odpadkov. To sploh ne vpliva na okolje, sploh ne.
Toda oni so se izvlekli in črpajo naprej.
Vrtine, avtomobilska industrija in tako naprej.
Shell je izvajal kampanje...
V devetdesetih!
Sporočali so: "Ne pozabite ugasniti luči."
Kako si drznejo? Barabe. Ne bom več ločevala. -O tem ti govorim.
- Še nekaj. - Poslušam. -Ta je težka.
Gledala sem dokumentarec in slišala, da je kup potopljenih ladij
iz prve svetovne vojne. Veš, kaj so prevažale?
Biološko orožje.
Še huje, jedrsko orožje in strupene odpadke,
ki so jih Rusi dali vreči v morje.
Veš, koliko časa traja, da to razpade?
- Koliko? - Sto let!
- Zdaj. To razpada zdaj! - Jebenti. -Ja.
- Veš, kaj bo sledilo? - Kaj?
Ko bo jedrsko orožje in vse to razpadlo,
bo morje onesnaženo. Nič več rib na krožniku ali plavanja.
- Prehrambna veriga bo uničena! - Jebenti. Jebenti...
Nekateri poskušajo to dvigniti in očistiti morje, a ni časa.
Takoj morava nekam. Poznam...
- Po ribe! - Zamrzniti jih morava.
- Zamrzniti. - O tem že dolgo razmišljam.
Ja, ženska, da bodo naši otroci lahko jedli ribe.
Dramatično je, kar mi govoriš.
Ja, pozabi na globalno segrevanje. To je to.
- Pozabi na to. - To je huje. -Precej huje.
- Takoj morava kupiti osliče. - Vem.
- Resno? - Vsekakor.
Čakaj, pijan si.
Naslednji!
Ta prehod je nor, kaj? Res neverjeten.
Mojbog. Zelo dobro.
- Poduhaj, super diši. - Ja. -Mar ne?
To mešam z marihuano brez THC. Ni zadetosti, okus je pa super.
Cigareta brez tobaka z okusom po marihuani, a ni zadetosti? -Tako je.
Ne vem, kaj naj rečem. Česa tako depresivnega še nisem slišal.
- Sovražim tobak. - Ja.
- Sovražim ga in obožujem. - Povsem te razumem.
Ko sem se vrnila v Španijo, sem pričakovala kup kadilcev,
- a nihče več ne kadi. - Ne, zviška te gledajo.
To je dekadentno, kajenje je nekaj iz devetdesetih.
- Ja, tega nihče ne odobrava. - Ja.
Jaz pa sem neumna. Bolj ljudje hočejo biti zdravi, bolj jaz hočem kaditi.
Moraš kaditi. To je upor.
Tu je trgovina, kjer prodajajo cigarete.
Ime ji je Carmen, stara je osem let, igra klavir.
Ne bom več blebetala. Delam kot varuška,
prevajam, tisto pa...
Če bo uspelo, ti povem. Če ne, ne.
Seveda ti bo uspelo.
- Zakaj ne? - Ne veš niti, za kaj gre.
Se vidiš?
Izžarevaš blišč in moč. Seveda ti bo uspelo.
- Dobila boš, kar hočeš. - Ne vem.
- Ne. Zagotovo boš. - Bomo videli.
- Nisi mi še povedala, kako ti je ime. - Ne bom ti.
- Veš, kaj se je pravkar zgodilo? - Kaj?
To ni povezano s pijači in kajenjem. Zaljubil sem se vate.
- Kaj? - Ti pa si se zaljubila vame.
Ne bi več smela narazen.
O čem govoriš? Poročena sem.
- Kako to misliš? - Ni uradno, ampak je skoraj tako.
Torej si naredila napako.
- Nič zato, si pa naredila napako. - Kaj?
Očitno si se, ko si se poročila z nekom drugim, naredila napako.
- Ti si tisti, ki dela napako. - Ne.
- Meni je vse jasno. - Ne, ni, ker se motiš.
Vidim na tvojem obrazu. -Kaj? Z možem sem zelo dolgo in ljubim ga.
Ti pa si jemlješ pravico govoriti o mojem obrazu! -Moraš mu pojasniti.
- Ja, seveda. Daj kar ti. - Ne, ti moraš.
- Sicer veš, kaj se bo zgodilo. - Kaj? -Raka boš dobila, kot si rekla.
Nisem. -Rekla si, da ljudje, ki vse zadržujejo v sebi, dobijo raka.
Slinavke. To si rekla.
Nisem. -Rekla si, da je pritoževanje bolj zdravo.
- Naporen si. -Še veš ne. - Ne prenesem umetnikov!
- Morda nisem umetnik. - Si, sredi dneva piješ.
- Te zanima, kaj počnem? -Ne! - Kako mi je ime?
- Ne, nehaj mi slediti. - Prav.
Strašno naporen si.
DRUGO POGLAVJE: RAMONIN FANT JE NICO
Kaj pa ti tu?
Nisem hotela sama domov.
Pohitel bom.
- Kadila si, ne? - Ne.
- Dobro, pol cigarete. Dva dima. - Ni ti treba skrivati.
- Če ne zaduhaš, ne šteje. - To ne gre tako. -Zame gre.
- Danes je bilo bedno. - Zakaj?
Ogromno ljudi, novi glavni natakar pa nima pojma. -Jebenti.
- Si v redu? - Sem.
Si živčna zaradi jutrišnje avdicije?
Ne, vznemirjena sem zaradi tistega posiljevalca. -In česa še?
- Ničesar več. - Si prepričana?
Danes sem šla tja, kjer bo avdicija, da vidim, koliko časa potrebujem.
Eno je vodilo k drugemu in nisem ničesar naredila.
- Živčna si. - Ja, mogoče.
- Kaj za vraga? - Prestrašil si me!
- Mislila sem, da ne dihaš. - Jebenti.
- Zakaj imaš to lasuljo? - Kakšna sem?
- Kot blondinka. -Kaj misliš? - Mislim, da si blondinka.
- Je videti naravno? -Ne. - Pa če ne bi vedel, da je to lasulja?
- Ne. -Če me ne bi poznal? - Kje pa.
Zakaj ne? -Obrvi imaš pretemne. In lasje se umetno svetijo.
Mislim, da te ne bi nihče imel za naravno blondinko.
Lahko si naravna punca z lasuljo.
To je to. To bom.
Tako si me bodo vsaj zapomnili in rekli: "Tista z lasuljo."
Zakaj moraš nositi lasuljo?
- Sive lase imaš. -Nisem jih videl. - Ker ne gledaš.
Imam jih. Če bodo bližnji posnetki, bodo vse videli.
Iščejo punce od 25 do 30 let. Torej brez sivih las.
Ker več ne vem, bom počela, kar hočem. -Super.
Adijo, ljubezen.
- Šla bom noter in te poklicala, prav? - Prav.
Eno vprašanje. Je očitno, da imam lasuljo?
Ne skrbi. Super boš, boš videla.
Naprej.
Družba, to je Ona.
- Živjo. - Živjo.
- Živjo. -Živjo. - Kako si, Ona? -Dobro.
- Odloži stvari tu, še minutko. - Prav.
- Živjo, Ona. - Živjo.
- Jaz sem Bruno. Režiser. - Super.
- Zelo blond si. - Lasulja je. -Vidim.
- Lahko jo snamem. - Ni treba. Obožujemo lasulje.
Dobro, Ona.
- Ko boš pripravljena. - Prav.
- Kakšno ime je Ona? - Si neumen?
Ime mi je Ona. To je to.
Vidiš oči te ženske, ne?
Jih vidiš?
Izvoli. -Ja. Živjo. Ime mi je Ona, stara sem 30 let. 31.
- To je moj profil. - Krasna je.
Jo vidiš, ne?
Dobro, Ona. Kako se boš predstavila?
Ker niste navedli zahtev, sem pripravila dva monologa.
Dramskega in komičnega, vi izberite. -Prav.
Začnimo z dramskim.
- Dobro, to je monolog iz "Annie Hall". - Annie Hall? -Ja.
- Od Woodyja Allena? - Ja.
Toda Annie Hall nima dramskih monologov. -Annie Hall je navdih.
- Dramski? - Ja.
Odlično.
Začni, ko boš pripravljena, prosim.
Največja krivica od vseh,
najbolj umazana in najbolj gnusna stvar, kar si mi jih storil
in ki jo vedno znova počneš,
je, da si me prepričal, da se te ne počutim vredno.
Prihajam iz družine bogatih svetlolasih belcev,
zato ne razumem umetnosti, trpljenja in vzvišenih čustev
tistih, ki so izkusili zatiranje, rasizem,
da ne omenjam zlorab v šoli in holokavsta.
Da te moram prositi za odpuščanje.
Kar izmislila bi si drugo družino,
saj se zaradi svoje počutim hladno, površno in neumno.
Neumno! To je najhuje.
To je začaran krog. Ko si z nekom, ki misli, da si neumna,
se vedeš neumno, vsak dan postajaš neumnejša in počutiš se zanič.
Kot ne bi bila vredna ljubezni in pozornosti drugih.
Čeprav ljubezen...
Ne verjamem, da si me kdaj ljubil.
To je čudno, saj si bil na začetku
ti tisti, ki ni hotel resnega razmerja.
Hotel si, da sva svobodna kot ptici,
da se zabavava, jaz pa sem ves čas brala,
da te ne bi osramotila na večerjah s tvojimi prijatelji.
Ko pa sem postala to, kar si hotel,
ko sem spregledala in ugotovila, da sem lahko srečna brez tebe,
si dobil napad panike in hotel, da sem kot prej in samo tvoja.
Te osebe ni več.
To je to.
Zelo dobro. Zelo. Bravo. Navdušen sem.
- Izvedem še drugi monolog? - Ni treba, vloga je tvoja.
- Kaj? -Umiri se. - Ne, miren sem. Ta vloga je zanjo.
- Lahko slišimo še komični monolog? - Seveda.
- Bruno, sedi, da slišimo. - Prav. Oprosti.
Ko boš pripravljena.
Bila sem z veliko moškimi, jasno? S kupom!
Nekateri so bili celo popolni.
Popolni, kolikor so lahko bili.
Toda ali veste, kaj je težava s popolnimi?
To je čista drama.
Niso bili ljubezen mojega življenja.
Poslušam se in ne morem verjeti. Lahko vi verjamete? Resno.
Ta zamisel iz Disneyjevih filmov in romanov iz 19. stoletja,
ta bedarija, v katero nikoli nisem verjela,
saj sem bila vedno pameten otrok, ki je stal na trdnih tleh.
To bedasto zamisel si mi ti vbil v glavo,
potem pa nekaj ur pozneje odšel. In poleg tega sva se
kot bedaka, da bi se pretvarjala, da sva ljubimca iz legende,
odločila, da si ne izmenjava številk, naslovov in priimkov,
ničesar, da bi se lahko pozneje spet našla. Ničesar!
Sem edina iz svoje generacije,
obsedena s tipom, ki ga ne morem zalezovati na Facebooku.
Ničesar. Najdeš ljubezen življenja, ki preprosto izgine.
Tisti edinstveni načrt, da se leto dni pozneje
vidiva na železniški postaji na Dunaju... Romantično, prečudovito.
Toda moja babica je dva dni prej umrla, nisem mogla priti in razmišljala sem:
"Spoznala sem sanjskega človeka, babica je umrla in izgubila sem ga."
Pozneje sem pomislila, da niti njega gotovo ni bilo.
Zakaj bi zapustil ZDA zaradi mladostniške obljube? Te je otročje.
Zdaj pa praviš, da si prišel in me čakal kot bedak,
da je tvoje življenje brez mene bedno, da si poročen in da imaš otroka!
Jebenti.
To bi lahko zamolčal.
Dobrodošla v filmu, Ona.
- Zaposlil si me, ker sem ti všeč. - Jasno.
- Toda všeč ti moram biti kot igralka. - To je enako.
Počakaj. Ne moremo se odločiti tako hitro.
Oprosti, jaz sem režiser in izbrati hočem igralko.
- Lahko vsaj vse vidimo? - Odločil si se, preden sem začela.
- Hočeš glavno vlogo? - Ja, a zato, ker sem dobra igralka.
- Nehaj to govoriti. - Počakaj zunaj, prosim.
- Bruno, poglejmo vse. - Vloga je njena in pika!
Ne bom prevzela glavne vloge, s tem filmom nočem imeti opravka!
Še vedno ne razumem.
Režiser je tisti tip, ki je rekel, da se je zaljubil vame.
- Na avdiciji? -Začela bom še enkrat. - Obupno pojasnjuješ.
Včeraj sem se v baru zaklepetala s simpatičnim tipom,
ki je nenadoma rekel, da se je zaljubil. Rekla sem, da sem poročena.
- In on je režiser. - Kakšno naključje. -Ja.
Toda Rocio mi je povedala, da redno hodi v tisti bar. Menda živi blizu.
Ko sem prišla na avdicijo,
je vsem začel govoriti o mojih očeh. Nisem mogla verjeti.
Tako izbirajo igralke, ne?
- Mislim, da ne. - Deloma že, ampak nadaljuj.
- Ko sem končala prvi monolog... - Ja.
Rekel je, da hoče, da prevzamem glavno vlogo v filmu,
drugi pa so rekli, da hočejo videti več igralk.
On je vztrajal, da morajo izbrati mene,
jaz pa sem rekla, naj pozabijo in da nočem vloge.
- Eno granatno jabolko ali dve? - Prosim?
- Eno jabolko ali dve? - Ne. Kaj si rekla?
Rekla sem, naj pozabijo. V tem filmu ne bom igrala.
- Tip je nor. - Režiser? -Ja.
- Nor je. - In ponuja ti glavno vlogo?
Ja, zatreskal se je vame pred avdicijo. -Trapa.
Naporen je bil.
- Ne morem verjeti. -Tudi jaz ne. - Ne, tebi ne morem verjeti.
- Zakaj? - Kako si ga lahko zavrnila?
- Rekel je, da je zaljubljen vame! - In?
Ni ti treba spati z njim. Misliš, da boš dobila še eno priložnost?
Da ti bo pravi režiser ponudil glavno vlogo?
Režiral je samo dokumentarec in kratke filme. -Ah, potem pa nič.
- Gnida sem. - Res je.
- Kaj naj zdaj? - Ne vem. Pokliči jih in sprejmi.
Gotovo so našli kakšno drugo.
Jutri zjutraj ga pokliči. Do takrat se ne bo znova zaljubil.
Ne bodi tako prepričan.
Ne vem, ali jokam zaradi čebule ali zato, ker sem gnida. -Res si.
Morala bi proslavljati,
ne pa jesti sendvičev iz prastare naprave.
Obožujem tvoje sendviče! Popijva vino. -Seveda.
- Od jutri bom na dieti zaradi filma. - Seveda.
Trideset let za mano je,
nikdar resnice ne govorim,
lažem le na pol,
toda to bilo je med nama
in tega vzeti nama ne morejo,
tega vzeti nama ne morejo!
O ničemer ne govoriva,
ko govoriva, še slabše je.
Vrata čakajo me
ali pa morda raje tebe...
Tega vzeti nama ne morejo,
tega vzeti nama ne morejo!
Nazdraviva prihodnosti,
srečno in pojdi z bogom,
spet odločno...
Kaj sem ti storil?
- Ja? - Doma si, ne?
Presneto, ura je skoraj tri zjutraj.
Pridi pome, prosim.
Odpade, spim.
- Prosim. - Ne!
Ne bom prišel.
Vsaj vrata mi odpri, prižgi luč in kriči, da me čakaš z nožem.
Nora si.
Sicer ne morem noter.
Kaj naj zdaj? Tu sem.
- Ne premikaj se! - Ne. Z nožem te čakam.
Po dimu smrdiš.
Super je bilo! Ljubim te, hvala!
TRETJE POGLAVJE: GENERALKE
Tukaj?
Ja, v sredini. Tako je.
Dobro. Snemaš? Mislila sem, da se hočeš samo pogovarjati.
Pri igralcih mi je všeč tisto, kar opaziš onkraj njihovih sposobnosti.
Dobro, toda to sem jaz. Ne igram. -Za to gre.
Poglejmo.
Glej v kamero.
Tako.
To je to.
Dobro.
Nisem bila prepričana, toda načrtovala sem
leto dni premora, kot to počnejo v Angliji,
da bi šla delat v Avstralijo s prijateljico. -Kul.
Z zasluženim denarjem
sva hoteli za še pol leta odpotovati v Južno Ameriko.
Toda tisto poletje...
- Moja starša sta umrla in... - Oba?
- Ja. - Kristus, sožalje.
- Prometna nesreča. - Joj. -Ja, zato...
Vse je nekako obstalo
in sprva nisem vedela, kaj naj.
Nečesa sem se lotila, pa nečesa drugega, nič ni uspelo...
- Si doštudirala? - Ne.
Mislim...
Nekaj časa sem delala kot pevka.
- Ne poješ več? - Ne.
- Škoda. - Tako pač je. -Dobro.
Vedno sem bila impulzivna in raztresena.
To je dobro.
Je in ni. Ker...
Preskakujem med stvarmi in ničesar ne dosežem.
Zdaj se posvečam igri, da bi končno nekaj dobro izpeljala.
Če imaš več talentov, jih ne moreš potlačiti. -Lahko.
Tako se lahko posvetim eni stvari, da mi nekaj uspe.
Zakaj pa si študirala prevajalstvo?
To z ničimer ni povezano.
Veliko dela sem imela in mislila sem,
da bo lažje z diplomo.
A ni bilo. Veliko dela sem imela in sem odnehala.
Še vedno prevajam za revijo, zelo dobra je.
Kaj bi še rada počela?
- V življenju? - Ja.
- Igrala. - Poleg tega.
Želim si veliko otrok.
Želim si prekrasen vrt, kot so v Londonu,
kamor zahajajo lisice.
Rada bi pokadila škatlo cigaret na dan in bila suha.
- Zveni dobro. - To je moj načrt.
Poznaš pesem Boba Dylana "To Ramona"?
Seveda, to pesem obožujem.
Mojima staršema je bila tako všeč, da so mi dali tako ime.
- Mislim, da je Ramona krasno ime. - Ja, res.
- Lik bo Ramona. Ne bo Ona. - Presneto.
- Kakšna Ona? - Prava mora si.
To je bila moja muha. V Londonu je bilo super.
Nico je bil glavni kuhar v treh restavracijah.
Jaz sem ves čas igrala v gledališki skupini. Super je bilo.
- In potem? - No...
Tu, ko pogledam okrog sebe...
Sem sva hodila na dopust,
tu sva živela kot otroka.
Zdi se, kot v Londonu nikoli ne bi imela staršev.
Tu pa...
Pogosteje vidim sonce.
Spoznala sva se, ko je prišel v London v sklopu Erasmusa.
Jaz sem še hodila v šolo.
Poznava se od mojega 17. leta.
Kakšen je?
Kuhar je. Študiral je arhitekturo, a rad kuha in...
Ne vem. Ne vem, zakaj, a o njem raje ne bi govorila.
- Ne veš, kako je živeti s kuharjem. - Res je. -Grozno je.
Super je, ker super kuha, ko pa hočem na dieto,
on skuha denimo mesne kroglice v karamelni omaki.
To se je pred dnevi res zgodilo.
Prišla sem domov in pomislila: "Super, igrala bom v filmu.
Nocoj bom jedla solato, jutri piščanca z zelenjavo."
Odprem hladilnik in kaj vidim?
Mesne kroglice.
Kaj počneš tu?
- Prišel sem te pogledat. - Vidim. Zakaj zdaj?
Hotel sem ti nekaj povedat. -Prav. Povej in pojdi. Ni pravi trenutek.
Ljubim te.
Tudi jaz tebe.
- Vem, toda jaz sem zaljubljen vate. - Nisi bila jezna?
Kaj? -Ko si ga videla. Videla si ga in se razjezila.
Potem pa nenadoma nisi več.
Ja, a mi je pravkar rekel, da me ljubi. -To si že vedela.
Toda ko nekdo stoji pred tabo in reče, da te ljubi,
se nehaš jeziti, ne?
Si bila jezna, ko si ga zagledala?
Jezna sem bila, ker ga nisem hotela videti. Nisem jezna nanj.
Dobro.
Toda ali si bila res jezna?
Mislila sem, da hočeš, da tako odigram.
Jaz ničesar nočem.
Če se razjeziš, ko ga vidiš, se razjezi.
Ne pretvarjaj se, da si jezna, če nisi.
Naj te prizor vodi.
- Prav. - V redu?
- Začnemo znova? -Lahko. - Ne, samo malo.
Moram vedeti, kam grem.
Ko ga vidim, mi ni takoj jasno, da je to on?
Mislim, da tega nočeš priznati, ampak veš.
To me lahko razjezi. -Lahko se razjeziš ali pa nasmehneš.
Boš videla, kako bo.
Poglej.
Ko mu na koncu rečem, naj ostane, tudi če filma tu ni konec,
moram vedeti, kaj sledi.
Ne vem.
Bomo videli. -To bi moral vedeti, film je tvoj. -Ne.
Snemamo ga, da vidimo, kaj bo.
Toda hočeš, da se vživim, ne vem pa, kaj bo.
- Ti pa ne počneš ničesar. - Ne.
Ne.
Jaz usmerjam kamero.
Če nimaš agenta, ne izveš za avdicije.
Za tvojo mi je povedala Rocio, Nicova sestrična.
Avdicije so sranje.
Tu živim.
Toda imel si avdicijo.
Prisilili so me v to, toda avdicijo opraviš v baru,
ko piješ vino in govoriš o življenju. -Ja, no...
Če bi ga sama srečala, bi umrla od strahu.
Dobro. Grem pa jaz prvi, prav?
Daj mi ključe.
Greva.
Kateri je?
Tretje nadstropje.
Ta vrata.
Izvoli.
- Ramona... - Kaj?
Jutri bo generalka ob osmih zjutraj.
Vem.
Poslušaj...
Nauči se replike, prav?
Seveda.
Nehaj.
Dobro jutro!
Dobro jutro vsem.
To je Isa.
- Zamujaš. - Vem.
- Kava je tu! - Ja, kava je.
Bi kavo, Isa?
Brez bailey'sa, prosim.
- Prinesem. - Hvala.
Sedi, prosim.
Dobro. Jebenti.
V redu. Preložimo generalko na jutri.
Odpade. O čem govoriš? Ne.
Lolo sem našel! Isa je Lola.
Ona je Lola! Vrhunska igralka je.
- Ignacio ve? - Pusti njega.
Sem režiser ali ne? Vsaj mislim, da sem.
- Vprašam. - Sta se spoznala sinoči? -Ne.
Že leta se poznava, sinoči sva se srečala.
- Kava? - Izvoli.
- Jaz grem. - Ja, hvala.
Hvala.
Oprostite.
Dobro, začnimo.
- Z Iso sva dolgo govorila o liku... - Ne tako dolgo. Eno noč. -No...
Marsikaj lahko poveš v eni noči. -Ja. -Ja.
Na koncu bo Lola precej mlajša, kot sem mislil.
Ampak je, kar je.
- Torej... - Grem.
Zakaj? -Pozabila sem, da moram nekaj opraviti.
Zafrkavaš?
Dobro, generalko bomo opravili brez tebe, a se jutri vrneš, ne?
Gre za to, da ne bom mogla igrati v filmu.
- Zafrkavaš? -Bruno, pusti jo. - Ne, poslušaj.
- Dobro! Adijo. - Adijo. -Adijo.
Ona, adijo.
ČETRTO POGLAVJE: LEVJE ŽRELO
Kje je to tvoja sestra dobila?
- V Amsterdamu, tam je bila vmes. - Kje je zdaj?
V Sudanu.
- Zakaj kadiš to sranje? - Brez nikotina je. Kot zrak.
Zakaj torej to kadiš?
Ker rada piham dim.
Kaj se dogaja s filmom?
- Kako to misliš? - Denar. So ga zbrali?
Pojma nimam.
Ne vem, ali bi sploh igrala v filmu.
- Daj, ugasni to. Smrdi kot džojnt. - Ni džojnt, prisežem.
Razmišljala sem. Malo je še ostalo.
Zakaj ne bo doštudirala prevajalstva? -Zakaj?
To je dobro plačano. ZN nudi kup denarja.
- Ampak zakaj? - Kako to misliš?
- Denar ti nikoli ni bil mar. - Dozorela sem, veš? -Ja.
- In nočem živeti v Lavapiesu. - Ti si hotela živeti tu.
- Zdaj bi rada živela v četrti Salamanca. - Ja, seveda.
Pred veleposlaništvom z varnostniki pred vrati.
- Bi se šopirila z dragulji? -Mogoče. - Tistega spodaj bodo vrgli ven.
- Preseliva se, prosim. - To stanovanje je poceni.
- Ničesar kul ni po taki ceni. - Briga me, če ni kul.
Če se bo tako nadaljevalo, bova čez nekaj mesecev iskala.
- Spet. - Mimogrede, Torru prireja zabavo.
- Bi šel? - Seveda. Reci Rocio, naj pride.
- Obula bom visoke pete. - Seveda.
- Zakaj ne hodiš na ure flamenka? - Nisem pomislila na to.
Sredi leta?
Je navdušena nad tabo? Te posnema, da vidi več?
- Ne, ne navdušujem je. - Dobro.
Torej je obratno. Nisi ji všeč, ne ve, zakaj si kul, zato te posnema.
Tako je. Moja sestrična je takšna.
Zgraža se nad mojim početjem, izjavami in oblačili.
Torej je tip 2.
- Smem vzeti led? - Seveda. -Ja.
Kaj kadiš?
Neke bedne rastline brez nikotina in vsega drugega.
- Krasno diši. Kot beedie. - Kaj? -Beedie.
To kadijo v Indiji.
Zveni kul. Ne vem, nisem še bila tam.
- Lahko eno zvijem? - Seveda. Izvoli. -Super, hvala.
- Ni za kaj? - Kako si? -Živjo!
- Kaj se dogaja? - Super si videti.
- Joj. Še malo. - Še malo.
- Kako si? - Videti si fantastično.
- Odlično. - Ja.
- Kako gre? -Super. Tu sva. - Brez trebuha.
Pridružita se, zabavneje bo.
- Enako. - Res je.
Pusti ju, morda nočeta otroka.
- Jaz ne vem. - Jaz jih hočem cel kup.
- Raje pohiti, po 35. je težje. - Bolj zapleteno. -Ja.
- Gremo v Levje žrelo? - Kaj je to?
- Ženska, to je legendaren klub. - Kako naj vem? -Na pol tujka je.
Jaz sem za karkoli, samo da gremo od tod.
- Potem pa pojdimo. - Ja. Mar ne? -Gremo.
- Povedal bom kolegu in gremo. - Prav.
- Ti je hipi všeč? - Noro.
Dobro. Povedala bom Nicu in gremo. -Kar. -Super.
- Kako ti je ime? - Juan.
- Dobro. Greš z nami v Levje žrelo? - Lahko. -Super.
- Kako gre? - Super. V Levje žrelo gremo.
- Kam? - V Levje žrelo.
- Plesat. - Ob 12.00 moram biti v službi,
- ti pa kar pojdi, če hočeš. - Ja. -Kaj je?
- Potem pa adijo. - Adijo.
- Povej mi resnico. - Povedala sem ti!
- Zapletla sta se. - Nisva! Zakaj?
Nikomur ne bom povedala.
- Ne, naporen je. Sploh mi ni všeč. - Dobro.
Po pisku pustite sporočilo.
Vedela sem, da se ne boš oglasil. Hotela sem ti pustiti sporočilo.
Rocio pravi, da še vedno nimaš igralke
in da praviš, da se bom vrnila.
Kličem te, da ti povem, da se ne bom vrnila,
a ne zaradi tebe, temveč zaradi sebe. Jasno?
Dovolj imam vseh teh čustev,
hočem normalno službo! In to takoj!
Hočem namreč otroke!
Kako naj takšna rodim?
V takem kaosu?
Kako naj imam otroke, če nimam staršev? Kako naj skrbim zanje?
Jaz bom skrbela zanje. Učila jih bom in ščitila.
Če bo konec sveta, se bom nečesa domislila.
Če bo jedrska vojna ali kaj takega,
bomo šli na konec sveta in lovili hrano.
Poslušaj. Danes sem spoznala obsedenca z zdravim življenjem
in mu povedala, da je recikliranje prevara.
Vprašal me je, o čem govorim.
Vztrajala sem, da je prevara, sleparija, da naj ne bo ovca.
Pogledal me je, kot bi se mu gabila, in rekel, da dela v odboru za...
Mason, plačala bom. Adijo!
- Živjo. - Živjo.
- Greš naprej? - Lahko.
Nico bo kmalu tu, toda...
Prekrasen dom imaš.
Hvala. Kmalu se bova selila. Upam.
- Zaradi tistih tipov? - Ja. -Škoda.
Zame ne, res.
- Kaj se dogaja? - Moraš igrati v filmu.
Ja, toda... -Čakaj, da dokončam, prosim. Govoril sem z Rocio.
Prepričan sem bil, da se boš vrnila, a je rekla, da ne veš. -Na koncu...
Žal mi je zaradi tistega pred dnevi. Počakaj, da dokončam.
Potem se odloči po svoje.
Ta film in vse, kar sva naredila, pa ne le midva, vsi...
Vse je odvisno od tega, da je glavna vloga tvoja. Sicer filma ne bo.
Posneli bomo nekaj drugega, tega ne. Jaz pa bi posnel ta film.
Vsi si to želimo. Pripravljeni smo, samo tebe čakamo.
Ne moreš nas pustiti na cedilu. Ne moreš, razumeš?
- Čudovito bo. -Vem, toda... - In to dolguješ sebi.
Naj razmislim. -Ni potrebe. Ne bom povzročal težav.
Ohranjal bom razdaljo, samo film bomo posneli.
Verjemi mi.
In oprosti.
Sranje! Likalnik!
- Kuharska uniforma. - Ne! Pokaži.
- Dobro likaš. - Lepo te prosim...
- Lahko to operem? -Seveda. - Temu ni pomoči. -Živjo.
Kaj se dogaja?
- Jaz sem Nico. - Bruno.
Končno se spoznava. Veliko sem slišal o tebi. -Enako.
- Enako. - Kaj se je zgodilo?
- Zažgala sem ti uniformo. - Nič zato.
- Oprosti. - Pusti, saj jih imam več.
- Povedala mi je za film. Res škoda. - Kaj? -To z denarjem.
- To je rešeno. - Res? -Ja.
- Super. Kdaj začnete? - Kmalu. -Res?
- Takoj. - Čestitam.
Meša se nam od sreče, prišel sem povedat Ramoni.
- Jo kličeš Ramona? - Ja.
- Mu dovoliš? - Ne posluša me.
Grem se preobleč, proslavit gremo. -Prav.
Toda jaz moram iti, čakajo me.
- Škoda. -Ja. - Pa drugič. -Seveda.
- Veselilo me je. - Enako.
Dobro... Pojdi.
PETO POGLAVJE: FILM IN ŽIVLJENJE
Naprej!
Kaj počneš tu?
- Prišel sem te pogledat. - Ja.
To vidim, ampak zakaj zdaj?
Nekaj bi ti rad povedal.
Prav, povej in pojdi. Ni pravi trenutek.
Ljubim te.
Tudi jaz tebe.
Ja, ampak jaz sem zaljubljen vate.
Leon, zaslužiš si boljšo od mene, takšno...
- Bolj čisto in nedolžno. -Ljubim tebe. - Dobro, toda zdaj to ni mogoče.
Prinesel sem ti cvetje.
Odnesi ga. Nekoga pomembnega čakam.
Če si zaljubljen vame, se lahko pogovoriva jutri ali kdaj drugič.
- Zdaj pa pojdi, prav? - Ramona.
To sem jaz.
Vem, da si to ti.
Vem. Toda...
Prosim, pojdi.
Leon.
Rez.
- Je v redu? - Ja.
Meni se zdi v redu. Pa vam? Ja?
Družba, končali smo.
- Zakaj nisi pripravljen? - Kaj počneš tu?
Kako to misliš? Proslavljamo konec snemanja.
Pozabil sem. Povsem mi je ušlo.
- Ne verjamem ti. - Verjemi.
Te nihče ne more zamenjati?
Ne verjamem.
- Moraš priti, konec snemanja je. - Pojdi brez mene.
Prosim, prosi Andreo ali koga drugega, naj te zamenja.
Bolje bo, če greš sama.
- Kaj? - Bolje bo, če greš sama.
Kako to misliš?
Kaj misliš, kako?
Prej nisem hotel govoriti o tem, da ne bi bila manj zbrana.
Govoriti o čem?
Ne misliš, da bi se morala pogovoriti pred zabavo? -O čem?
Ni trenutek za to.
To je edini trenutek.
Zaljubila si se.
O čem govoriš? Nisem se. Odpade.
Ne misliš, da se ti je nekaj zgodilo?
Ja, marsikaj, ampak ne to.
Ne to. Ne.
Daj, pojdi na zabavo. Jutri bova govorila. Delo me čaka.
Kaj boš?
Ja, živjo.
Oprostite. Vem, da imate dovolj dolgočasnega mene.
Nocoj vas ne bom dolgočasil. Vsaj nekaj časa ne.
Ne vem, ali to veste,
toda Ramona je pred davnimi časi pela v bendu v Londonu.
Ja.
Prosim...
- Prosim. - Ne.
- Resno. - Prosim! -Ne.
Pridi in nam zapoj.
Ne boš se izvlekla.
Ime sem vrezala v tvojo barko,
zaradi tebe postala mornar,
da bi križarila,
plula skozi hrepenenje...
Bila sem tako srečna v tvojem naročju,
srečna v pristanu tvojem,
da je srce moje postalo ujetnik
tvojega telesa in tvoje kože...
Kot val je tvoja ljubezen pljusknila vame,
kot val ognja in dotikov,
bele pene in šumenja školjk,
kot val...
Za vedno ujeta sem v tvojem orkanu,
izgubila sem se, a tega nisem vedela...
Kot val...
Tvoja ljubezen rasla je kot val...
Si v redu?
Nico je rekel, da se morava pogovoriti.
Seveda.
- Film je končan. - Vem.
Mislila sem, da ga nikoli ne bo konec.
- Pa zdaj? - Ne vem.
- Ni tako preprosto. - Je.
Dobro.
Ti si impulziven in misliš, da je preprosto, a ne moreš tako živeti.
Seveda lahko.
Recimo zdaj.
Moram ti povedati, kaj čutim, sicer bom umrl.
- Moraš biti tako dramatičen? - Če pa je dramatično.
Zate še bolj. Ti moraš nekaj ukreniti.
Meni nič ni treba.
Samo čakati te moram.
Kako si lahko tako prepričan?
Ker ob tebi čutim mir.
Čutim, da je vse v redu,
da bo vse v redu.
Čeprav vedno stojiva meter narazen. -No...
Včasih tudi manj.
Komu mar. -Vidim, kako me gledaš. Večkrat vem, da veš, da te gledam.
Srečna si, da sem blizu tebe, ker te razumem bolje kot drugi.
Veš, da lahko počneš, kar hočeš,
ker te gledam in si mi enako všeč.
In te enako ljubim.
Vedno te ljubim.
Tudi ko pozabiš repliko ali karkoli že.
To ni vzgib.
- Midva ne moreva biti skupaj. - Zakaj?
Ker bi bila nekoristna. Preveč kaotično bi bilo.
Pravkar sva skupaj posnela film!
- Kaj bi še počela? - Stvari.
V življenju niso samo filmi!
Kam greva?
Jaz domov.
Zate ne vem.
- Ne vem, kaj naj. - Raje bi videl, da mi ne slediš.
Spravlja ob živce, kaj?
Ti si sledil meni, zdaj sem na vrsti jaz. -Kaj bi rada?
Ne vem.
Ne morem obljubljati, kot da sva najstnika.
Vse gre lahko narobe.
Dobro.
- Ampak ne bodi jezen. - Ja, jezen sem.
Jezen sem.
Kaj bi rada?
- Ne morem mu lagati. - To že počneš. -Ni res.
- Strahopetna si. - Nisem.
Misliš, da je to tuje življenje ali film?
Če je nekaj takega pred tabo, ne moreš kar odkorakati.
Kot bi zavračala življenje.
ŠESTO POGLAVJE: KONEC
Živjo, sem Ramona, stara sem 32 let, to so moji profili.
Dobro. Ko boš pripravljena.
Včeraj sem te videla skozi okno.
Videla sem, kako jo gledaš.
Oprostite, samo...
Preveč sem se vživela. Zbegala sem se.
Poskusila bom z drugim, prav?
- Prav. - Dobro.
Ne morem verjeti.
Ljudje rečejo: "Ti si sirota?"
Očitno je, da to določa vse, kar povem, storim in čutim.
To imam tetovirano na čelu. Sirota sem!
Misliš, da bi bila tu, če ne bi bila?
Ne bi bila. Ne!
Življenje bi bilo drugačno. In jaz. Nič od tega se ne bi dogajalo.
Če nisi sirota, pojma nimaš.
Pojma nimaš. Takega zapuščanja ni.
"Bil sem tu, a me ni več. Odslej si za vse sama, prav?
Moraš biti srečna in se smejati.
Uživati moraš življenje, ker nisi mrtva."
Včasih sanjam, da pridem domov in najdem starše v dnevni sobi,
kot da se nikoli nič ne bi zgodilo.
Sprva občutim...
Olajšanje in srečo, ker nista mrtva, ker je vse šala.
Seveda je šala. Vedela sem, da mora biti.
Potem ju vprašam: "Kje sta bila?"
In smejeta se mi.
Ne razumem in vprašam: "Kako sta mi lahko to storila?"
In...
Ničesar ne razumem. In začnem čutiti bes do njiju.
Tolikšen bes, da se zbudim,
onadva pa spet umreta.
Imela sem ju in spet izgubila.
In to je to.
Ne morem zapustiti nekoga, ki me ima rad.
Razumeš?
Živjo.
Ignacio mi je rekel, naj prinesem te papirje. -Kar naprej.
- Ignacia ni tu, lahko pa mi... - Seveda, vzemi. -Seveda.
- Kako gre montaža? - Dobro.
Saj si predstavljaš.
Ob vseh dvomih.
Mama mi je govorila, da dvomi pomenijo "ne".
- Dvom pomeni "ne"? - "Ja" je povsem jasno.
Veš, da pojem v bendu dvajsetletnika?
Jebenti, to je lepo slišati.
- Zelo kul je. - Super.
Moram v kino, zamujam.
Seveda. Upam, da boš uživala v filmu.
- Hvala. Torej... - Se vidiva. -Adijo.
- Tu ni nikogar. -Ja. - Zgodnja sva.
- Kaj bova? -Grem na stranišče. - Prav, jaz grem prižgat.
Počakal te bom zunaj.
MOJEMU OČETU
MEDIATRANSLATIONS