Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tati!
Jo, už jdu!
PRVNÍ KAPITOLA: RAMONA POTKALA BRUNA
Dobrý den.
Kávu s mlékem, prosím.
Děkuju.
Promiň.
Co sis to dal do džusu?
Tohle?
Nějaký lektvar na úzkost, který mi dali v lékárně.
Má to být přírodní a relaxační, kdo ví?
CBD.
- Co? - CBD.
To je část marihuany, která tě neomámí,
ale zbaví tě bolesti, uvolní tě a dělá všemožný zázraky.
Aha, myslím, že ne. O marihuaně se tu nic nepíše.
Nejsem si jistá,
jestli je to ve Španělsku legální, tak to tam možná nepíšou.
Chceš to zkusit?
Mělo by to být rostlinný, nic nelegálního.
Tak jo.
Stačí.
Děkuju.
Taky máš úzkost?
Já? Velkou.
- Stejně jako všichni ostatní. - Ne.
Ne každý má úzkost.
Ve městech ano, na venkově možná ne.
Když se rozhlédnu, nemůžu tomu uvěřit.
Lidi mají zvláštní práce.
Někdo třeba propouští bez přestání. Takoví lidi existují.
Nikoho neodsuzuju, chápu, že každý hraje svou roli.
Ale někteří tráví dny vyhazováním lidí
nebo vystěhováním nebo něco. A s takovým klidem.
S naprostým klidem. A já se trochu pohádám s bráchou
a ztratím nervy.
Myslím, že lidé, o kterých mluvíš to v sobě dusí
a pak dostanou rakovinu slinivky nebo tak něco.
- Myslíš? - Jo.
Fňukání je mnohem lepší.
Je to zdravější.
Jak to, že máš úzkost? Promiň,
ale vůbec nevypadáš jako někdo s úzkostí.
- Protože bydlím v Lavapies a... - Tam jsem taky bydlel,
- už dávno. - Je to tam hezký a všechno...
Proč?
Protože v mém domě je už nějakou dobu doupě narkomanů.
A teď obsadili i třetí patro,
takže moje chodba je plná feťáků.
To je jak z filmu z 80. let.
A včera se navíc
nějaký dvoumetrový chlap málem vloupal do bytu,
kde bydlely dvě Američanky.
- Feťák? - Ne, násilník.
Protože feťáci nebývají nebezpeční.
Feťáci ne, ale násilníci jo.
Nenosíš u sebe pepřák nebo něco?
To mě nenapadlo.
V Cortázarově povídce obsazují dům kousek po kousku,
dokud majitel neodejde.
To mi ani neříkej.
- Vypadá to tak! - Budu paranoidní.
Ale pak z toho bude dobrý film.
Ne, ne díky.
Dělá ti to něco?
Co?
- Ten lektvar. - Ne.
Na mou úzkost nepomáhá žádný lektvar. Potřebuju něco silnějšího.
Tak si dáme brandy, ne?
No, po těch Američankách mám výmluvu.
Dáte nám prosím dvakrát brandy?
Můžete mi to nalít rovnou sem.
Nicméně ten lektvar
je podvod.
Skoro všechny ty přírodní, ekologické věci jsou podvod.
Jo. Rozhlížím se a nestačím se divit. Tenhle bar je už skoro relikvie.
Jo, to je síla.
Typické madridské bary zmizely.
Teď už je jedno, kde jsi,
všude jsou řetězce nebo eko-hipster bary.
Eko! Přede vším je eko!
- Eko čistič. - Eko prášek.
Eko káva, eko kamarád.
Eko je všude!
A přiznávám, že to funguje, protože když jdu nakoupit
a nevím co, vždycky koupím eko.
To tam rovnou můžou psát drahý místo eko.
- A tohle je... - To se teď nosí.
To je pravý?
Tohle, no všechno, ten obličej, to oblečení, všechno...
Obličej je pravý.
Tohle teď letí. Tohle je teď v módě!
Ten chlap pozvedl pikareskní román
na jinou úroveň. To nemůže myslet vážně.
Jo. Nejhorší je, že se chová jako mačo,
předvádí se, ale pak je citlivý.
"Nechte mě na pokoji!"
Tyhle lidi nesnáším.
Bože, to se nedivím. Ukaž mi další.
A moje sestřenice, které jsou všechny velké feministky, ho milují,
a já si říkám, dobře, má dobrý písničky,
ale ty texty nedávají smysl.
Tohle mě fakt štve.
- Ty jo! - To stačí. Telefon není nic pro tebe.
"Život se odehrává mimo obrazovku."
Víš, co jsem si právě uvědomila?
Že ty jsi opravdový anarchista.
Protože můj bratranec je rapper a říká, že je anarchista,
ale má iPhone, Instagram, všechno. Ale tobě nikdo nic neprodá.
Tobě nikdo nic neprodá.
To je skvělý, ne?
No, je to trochu staromódní, protože ničemu nerozumíš,
ale jde to.
Já si myslel, že je to skvělý.
Má to svoje kouzlo, ale ať ti to nestoupne do hlavy.
Ještě jedno?
Jde o to že... Pardon.
Celá ta recyklace
je vynález ropných společností,
který má odvést pozornost od skutečného problému.
V čem je skutečný problém?
V jejich společnosti.
Proto vedou řadu kampaní, aby nás přesvědčili,
že změna je v jejich rukou a přesvědčují nás o různých věcech.
Třeba třídění, to nemá žádný dopad na životní prostředí,
absolutně žádný. A mezitím si dělají, co chtějí. Tohle, tamto.
Těžba ropy, automobilový průmysl a tak dále.
Shell vedla kampaně...
V 90. letech!
Všude bylo napsáno: "Nezapomeňte před odchodem z místnosti zhasnout."
To je drzost.
Parchanti. Už nebudu recyklovat.
Přesně.
Mám další.
- Povídej. - Tohle je síla.
Viděla jsem dokument, ve kterém říkali, že v mořích
je spousta potopených lodí z první světové války. A co na nich je?
Chemické zbraně.
A co hůř, jaderné zbraně a toxický odpad,
který Rusové hodili do moře.
Víš, kolik let trvá, než se to rozloží?
- Kolik? - 100 let!
Děje se to teď.
- Sakra! - Jo.
- A víš, co se pak stane? - Co?
Až se všechny ty jaderné zbraně rozloží,
znečistí to moře.
Žádné ryby, žádné koupání v moři.
Zničí to potravní řetězec!
Do háje! Bože můj!
Existují expedice, výpravy lidí, kteří chtějí moře vyčistit,
ale na to není čas.
Teď bychom měli jít do obchodu...
- A koupit ryby. - A zmrazit je.
Zmrazit je.
Přesně to jsem si říkala.
Jasně, aby naše děti mohly jíst ryby.
Tohle je dramatický!
Je to tak. Zapomeň na globální oteplování. Tohle.
- Přesně. - Tohle je horší.
Tohle je síla. Teď si musíme jít koupit štiku.
Já vím.
- Vážně? - Naprosto!
Ale počkej, jsi opilý.
Další, prosím!
Ta změna je úžasná, že jo?
To miluju.
Jo, zní to skvěle.
Čuchni si, voní to krásně.
- No jo. - Že jo?
Smíchám to s marihuanou bez THC,
která tě neomámí, ale má skvělou chuť.
Je to jako kouřit cigaretu, která chutná jako tráva, ale neomámí tě.
Přesně tak.
Tak to je ta nejdepresivnější věc, jakou jsem kdy slyšel.
- Nesnáším tabák. - Jo.
Nesnáším ho, ale miluju ho.
Naprosto ti rozumím.
Myslela jsem, že až se sem vrátím,
všichni tu budou kouřit, ale je to naopak, nikdo už nekouří.
Ne, koukají se na tebe z patra.
Je to dekadentní, kouření je už věc devadesátek.
Přesně, je to nepřípustný.
Jo.
A jelikož jsem idiot, tak čím zdravější chci být, tím víc chci kouřit.
Kouřit je třeba.
Je to akt odporu.
Tady poblíž prodávají kusovky.
Jmenuje se Carmen, je jí osm a hraje na klavír.
A už přestanu blábolit. Ale jsem chůva,
překládám a to další...
no, jestli to dostanu, řeknu ti to, a když ne, tak nic.
Určitě to dostaneš.
Jak bys nemohla?
Ani nevíš, co to je!
Viděla ses?
Vyzařuješ světlo, sílu. Samozřejmě, že to dostaneš.
Dostaneš, co si usmyslíš.
No, nevím.
Ale jo, víš. Víš to.
Uvidíme.
Ještě jsi mi neřekla své jméno.
Neřeknu ti ho.
- Víš, co se stalo? - Co?
A není to kvůli alkoholu ani cigaretám,
ale jde o to, že jsem se do tebe zamiloval.
- Co? - A ty ses zamilovala do mě.
A měli bychom spolu být navždy.
Ale já jsem vdaná.
- Jak to, že jsi vdaná? - Ne právně, ale jako bych byla.
Tak to ses spletla.
To nevadí, ale spletla ses.
- Co tím myslíš? - Očividně ses spletla,
když sis vzala toho druhého.
- To ty se pleteš. - Ne.
- Já to vidím jasně. - Nevidíš, protože to tak není.
- Vidím to. - Co o mně víš?
Jsem se svým manželem už dlouho a miluju ho
a nevím, jakým právem o mně takhle mluvíš.
Musíš mu to vysvětlit.
- To můžeš ty. - Ne, musíš to udělat ty.
Víš, co se jinak stane.
- Co se stane? - Dostaneš rakovinu. Sama jsi to řekla.
To jsem neříkala.
Řeklas, že když někdo něco dusí, dostane rakovinu.
Rakovinu slinivky.
- Nemyslím si. - Říkalas, že fňukání je zdravější...
- Jsi docela otravný. - To si piš.
Nesnáším umělce!
- Možná nejsem umělec. - Ale jsi, když piješ v poledne.
- Chceš to vědět? - Ne.
- Chceš znát moje jméno? - Ne a přestaň mě sledovat.
Rozkaz.
Jako osina v zadku!
DRUHÁ KAPITOLA: RAMONIN PŘÍTEL JE NICO
Co tady děláš?
Nechtěla jsem jít domů sama.
Převléknu se a jdu.
Kouřila jsi?
Ne. No, trochu. Dva šluky.
- Nemusíš to skrývat. - Když to necítíš, nepočítá se to.
- Tak to nefunguje. - Pro mě jo.
Dneska byl strašnej den.
Jak to?
Bylo plno a ten nový vrchní vůbec neví, co dělá.
Bože.
Jsi v pohodě?
Jo.
Jsi nervózní ze zítřka?
Ne, jsem znechucená z toho násilníka.
A co ještě?
Nic.
Určitě?
Ráno jsem šla tam, kde bude casting, abych zjistila, jak dlouho to trvá,
a nakonec jsem tam nedošla a nic jsem neudělala.
- Jsi nervózní. - Jo, možná.
- Co to děláš? - Vyděsils mě!
- Myslela jsem, že nedýcháš. - Bože!
- Proč máš tu paruku? - Co na to říkáš?
- Že jsi blondýna. - Ale co myslíš?
Vypadáš jako blondýna.
Jako přírodní?
To ne.
Kdybys nevěděl, že je to paruka.
Ne.
- Kdybys mě vůbec neznal. - Ani náhodou.
- Ale proč? - Protože máš moc tmavý obočí.
A ta paruka se leskne, vypadá falešně.
Já myslím, že bych mohla být přírodní blondýna.
Můžeš být přírodní holka s parukou.
Tak jo, to budu.
Aspoň si na mě pak vzpomenou a řeknou si:
"Ta s parukou!"
Ale proč musíš mát paruku?
Protože mám šediny.
- Nikdy jsem je neviděl. - Nevšímáš si jich.
Ale jsou tam a když si mě přiblíží, uvidí je.
Hledají ženu mezi 25 až 30,
takže bez šedin.
A jelikož neměli požadavky, budu si dělat, co chci.
Tak jo.
Au revoir, mon amour.
Půjdu tam a zavolám tě.
Dobře. Počkej, je poznat, že je to paruka?
To neřeš. Uvidíš, že se ti to povede.
Pojď dál.
Kluci, tohle je Ona.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš, Ono?
Věci si můžeš dát sem, za chvíli začneme.
Dobře.
- Ahoj, Ono. - Ahoj.
Já jsem Bruno.
- Režisér filmu. - Skvělé.
- Vypadáš tak blonďatě. - To je paruka.
To vidím.
- Můžu si ji sundat. - Ne, to nemusíš.
Milujeme paruky.
Tak, Ono,
až budeš chtít, můžeš.
Co za jméno je Ona?
Jsi idiot?
Je to Ona, jen Ona.
Vidíte ten její pohled?
Vidíš? Vidíte?
- Můžeš. - Dobře. Ahoj,
jmenuju se Ona, je mi 30 let, 31...
A tohle jsou moje profily.
Je úžasná.
Vidíte jí?
Tak, Ono, co budeš dělat?
Jelikož
jste nic neposlali, připravila jsem si dva monology.
Jeden dramatický a jeden komediální, abyste měli na výběr.
Dobře.
Tak...
začneme dramatickým.
Dobře, je to monolog z Annie Hallové .
- Z Annie Hallové? - Jo.
- Od Woodyho Allena? - Ano.
Tam není moc dramatických monologů, ne?
Je inspirované Annie Hallovou .
- Dramatický? - Jo.
Perfektní.
Až budeš připravena, můžeš.
Ta nejnespravedlivější,
nejšpinavější, nejnižší a nejodpornější věc, kterou jsi mi kdy udělal,
a kterou děláš pořád,
je, že děláš, jako bych nebyla dost dobrá.
Protože je moje rodina bohatá, blonďatá a bílá,
nerozumím umění, utrpení,
ani pocitům těch, kteří zažili útlak,
rasismus a šikanu ve škole,
nemluvě o holokaustu. Musím tě žádat o odpuštění!
Mám chuť si vymyslet jinou rodinu, protože ta moje
mě dělá chladnokrevnou, povrchní a blbou.
Blbou!
To poslední je to nejhorší.
Je to začarovaný kruh. Když jsi s někým,
kdo si myslí, že jsi blbá, chováš se jako blbá.
A každý den jsi blbější
a cítíš se jako kus hadru.
Cítíš se nehodna jejich pozornosti a lásky.
Ačkoli láska, láska...
Nemyslím si, žes mě někdy miloval.
Je to zvláštní, protože na začátku
jsi to byl ty, kdo nechtěl vážný vztah.
Chtěl jsi, abychom byli svobodní jako ptáci,
abychom se bavili, zatímco jsem trávila čas čtením knih,
aby ses za mě na večírcích svých přátel nestyděl.
A když jsem se stala tím, cos chtěl,
prozřela jsem a uvědomila si, že můžu být šťastná i bez tebe,
dostal jsi záchvat paniky
a chtěls, abych byla jako dřív a jen tvoje.
Ten člověk už neexistuje.
Konec.
Dobrá práce.
Skvěle, to se mi líbilo!
Teď ten druhý?
Myslím, že to není třeba. Je to tvoje.
- Co? - Klid.
Ne, jsem v klidu.
Ta role je její.
- Můžeš přednést ten komediální? - Jo, jistě.
Bruno, posaď se, podíváme se na to.
Jasně. Pardon.
Až budeš připravená.
Měla jsem spoustu chlapů.
Spoustu!
Někteří z nich byly dokonce dokonalý!
Tak dokonalý, jak jen můžou být.
Ale víte, jaký byl problém s těmi dokonalými?
Teď se podržte.
Nebyli moje spřízněná duše.
Poslouchám se a nemůžu tomu uvěřit. Ty jo? Myslím to vážně.
Ta představa z Disneyovek, románů z 19. století,
ta naprosto absurdní představa, které jsem ani na vteřinu neuvěřila,
protože jsem vždycky byla rozumná a nohama na zemi.
Tak s touhle představou jsi přišel ty,
nacpals mi ji do hlavy a po pár hodinách jsi odešel.
A navíc,
jako bychom nebyli dost naivní a stavěli se na stejnou úroveň
legendárních postav z milostných románů,
jsme se rozhodli, že si nedáme čísla, adresy ani příjmení.
Nic, podle čeho bychom se mohli najít. Nic!
Jsem jediná žena své generace
posedlá klukem, kterého nemůžu sledovat na Facebooku.
Nic. Láska tvého života je najednou pryč.
A ten spolehlivý plán, že se příští rok
znovu sejdeme na vídeňském nádraží, je tak romantický,
tak krásný.
Dokud mi dva dny předtím neumře babička, nikam nemůžu a celý život si říkám:
"Potkám muže svých snů, umře mi babička
a ztratím ho."
Pak jsem si říkala, že tam určitě nejel.
Proč by letěl až z Ameriky kvůli puberťáckému slibu? Blbost.
A teď mi říkáš,
žes tam byl a čekal na mě jako blázen.
Že tvůj život beze mě taky nestojí za nic,
že jsi ženatý a máš dítě!
Sakra!
To sis mohl nechat pro sebe.
No, vítej ve filmu, Ono.
Bereš mě, protože se ti líbím?
Samozřejmě.
Musím se ti líbit jako herečka.
- To je to stejný. - Počkat,
nemůžeme se rozhodnout jen tak.
Pokud to nevadí, rád bych byl i nadále režisérem filmu a vybral si herečku.
Můžeme se podívat na všechny?
Rozhodl ses dřív, než jsem začala.
Ty tu roli nechceš?
Jo, ale proto, že jsem dobrá herečka.
- Nech toho. - Ono, počkáš venku?
Podíváme se na všechny.
Hlavní role je její a tečka! Rozhodl jsem!
Nebudu protagonistka filmu, ani nic jiného!
Pořád to nechápu.
Režisér je ten chlap, který mi řekl, že je do mě zamilovaný.
Kde? Na castingu?
- Tak ještě jednou. - Vysvětlování ti moc nejde.
Včera jsem šla do baru vedle místa castingu
začala si povídat s milým chlapem,
který mi řekl, že se do mě zamiloval.
Já mu řekla, že jsem vdaná. A byl to ten režisér.
- To je náhoda. - Jo.
Rocío mi řekla, že do toho baru chodí pořád,
protože tam někde bydlí.
A když jsem přišla na casting,
začal všem vyprávět o mých očích, nemohla jsem tomu uvěřit.
Takový je proces výběru herečky, ne?
- Nemyslím si. - Já myslím, že trochu jo, ale pokračuj.
- A když jsem dokončila první monolog... - Jo?
... řekl, že chce, abych hrála v jeho filmu,
že budu hlavní role. A ostatní říkali, že by měli vidět víc hereček.
Ale on byl neoblomný, že to musím být já, tak jsem mu řekla,
ať na mě zapomene, že tam nechci hrát.
- Cože? - Jedno, nebo dvě granátová jablka?
Cože?
- Jedno, nebo dvě? - Cos mu řekla?
Ať na to zapomene, že tam nechci hrát.
Je to blázen.
- Ten režisér? - Jo.
- Je to blázen. - Ten, který ti chce dát hlavní roli?
Jo. Líbila jsem se mu už před castingem.
Zbláznila ses?
Byl strašně otravný.
- Neuvěřitelný. - Taky myslím.
Ne, ty jsi neuvěřitelná!
- Ale proč? - Proč jsi řekla ne?
Protože řekl, že mě miluje.
No a co? Nemusíš s ním spát, ale myslíš, že se to bude opakovat?
Že režisér bude chtít, abys byla hvězdou jeho filmu?
Natočil jen dokument a pár kraťasů. Je to první hraný film.
Aha, tak to jo.
- Sakra, já jsem blbá. - Jsi.
- Co mám dělat? - Nevím, zavolej mu a řekni ano.
Určitě už mají někoho jiného.
Zavolej mu hned ráno. Myslím, že se nestihl znovu zamilovat.
To není vyloučené.
Nevím, jestli brečím kvůli cibuli, nebo proto, že jsem blbá.
Jsi blbá.
Bože, měli bychom slavit,
ne jíst sendviče připravené starodávným strojem.
Miluji tvoje sendviče! Otevřeme si víno, ne?
Jasně.
- A zítra začnu držet dietu. - Jasně, určitě.
Je mi přes 30 let
Nikdy neříkám pravdu
Jen poloviční lži
Jedna z nich byla to, co jsme měli
To nám nemůžou vzít
Jo!
Už o ničem nemluvíme
A když mluvíme, je to ještě horší
Vyhodíš mě
Nebo vyhodím já tebe
To nám nemůžou vzít
Připijme si na budoucnost
Hodně štěstí a s pánem Bohem
Kdo je ten frajer?
Co jsem ti udělal?
- Ano? - Jsi doma?
Sakra, jsou skoro tři ráno.
Pojď pro mě dolů, prosím.
V žádném případě, spím.
- Prosím. - Ne!
Dolů nejdu.
Aspoň mi otevři, rozsviť světla
a křič, že na mě čekáš s nožem.
Ty jsi blázen.
Jinak tam nemůžu.
Tak co? Jsem tady.
- Nehýbej se! - Ne.
Čekám na tebe s nožem.
Bože, ty smrdíš kouřem.
Bylo to skvělý! Miluju tě, děkuju.
TŘETÍ KAPITOLA: ZKOUŠKY
Tam?
Jo, uprostřed, přesně tam.
Dobře, nahráváš? Myslela jsem, že si chceš jen popovídat.
Na hercích se mi líbí to, co je vidět, navzdory jejich technice.
Dobře, ale teď jsem to já, ne ta postava.
Přesně.
Tak jo.
Podívej na chvíli do kamery.
Přesně tak.
To je ono.
Dobře.
Nebyla jsem si jistá, ale plán
byl udělat si roční pauzu, to jsme byli v Anglii.
A pak jsem se měla jet s kamarádkou pracovat do Austrálie.
Skvělý.
A s tím, co bychom si vydělaly,
jsme chtěly jet na půl roku do Jižní Ameriky.
Ale to léto...
mi zemřeli rodiče, a...
Oba?
- Jo. - To je mi líto.
- Měli autonehodu. - To je strašný.
Jo, takže...
se to všechno sesypalo
a už si ani nepamatuju, co jsem dělala jako první.
Začala jsem něco, pak něco jiného a neodjela jsem.
- Dostudovala jsi vysokou? - Ne.
A taky...
jsem chvíli byla zpěvačka.
- A už nezpíváš? - Ne.
- To je škoda. - No...
Dobře.
Vždycky jsem byla impulzivní a roztržitá.
Ale to je dobře.
Jo i ne. Protože...
přebíhám od jedné věci ke druhé a nikam se neposunu.
Takže teď se snažím soustředit na herectví,
abych uměla aspoň něco.
Když máš víc talentů, nemůžeš je zahodit.
Ale můžu, můžu.
Takhle dávám všechnu energii do jedné věci
a funguje to.
Proč jsi studovala překlady?
To spolu vůbec nesouvisí.
Protože jsem měla spoustu práce, tak jsem si řekla,
že si udělám titul a bude to snazší.
Ale nakonec to bylo jedno, měla jsem moc práce, tak jsem toho nechala.
Překládám pro jeden časopis, což je super.
A co chceš ještě dělat?
- V životě? - Ano, v životě.
Hrát.
Kromě toho.
Chci mít hodně dětí.
Chci krásnou zahradu, jako jsou ty v Londýně,
kam chodí lišky.
A chci kouřit krabičku denně a být hubená.
To zní dobře.
To je můj plán.
Znáš tu píseň od Boba Dylana To Ramona?
Samozřejmě, tu miluju.
Moji rodiče ji měli tak rádi,
že mě po ní pojmenovali.
Ramona je krásný jméno.
Jo.
Takže budu tvé postavě říkat Ramona, ne Ona.
Bože, vážně?
- Co za jméno je Ona? - Ty se mi zdáš!
Stýskalo se mi. V Londýně se nám dařilo.
Nico vedl kuchyni ve třech restauracích.
Já hrála v divadelním souboru a pořád jsme něco dělali.
Bylo to skvělé.
A pak?
No...
rozhlédla jsem se kolem sebe,
přijeli jsme sem na dovolenou,
žili jsme tu od narození.
V Londýně to bylo, jako bych nikdy neměla rodiče.
Ale tady...
tady víc svítí slunce.
Seznámili jsme se, když byl na Erasmu v Londýně.
Byla jsem ještě ve škole.
Takže se známe od mých 17 let.
A jaký je?
Je to kuchař, studoval architekturu,
ale miluje vaření a...
Já nevím.
Nevím, proč o něm mám mluvit, radši bych o něm nemluvila.
Nevíš, jaké je žít s kuchařem.
- To ne. - Strašné.
Teda je to fajn, protože mi vaří výborné jídlo,
ale vždycky, když chci držet dietu,
udělá mi třeba masové kuličky s karamelem.
Ne, ale vážně, to se stalo nedávno.
Přijdu domů a říkám si: "Super,
začínám s filmem."
"Dnes si dám salát, zítra kuře se zeleninou."
Otevřu ledničku a co tam najdu?
Masové kuličky.
Co tady děláš?
Přišel jsem za tebou.
To vidím, ale proč teď?
Chtěl jsem ti něco říct.
Dobře, tak mi to řekni a jdi, protože teď nemám čas.
Mám tě rád.
Já tě mám taky ráda.
Já vím. Jsem do tebe zamilovaný.
Nebyla jsi naštvaná?
Co?
Když jsi ho viděla, byla jsi na něj naštvaná,
a najednou je to pryč.
Řekl mi, že mě má rád.
Ale to už jsi věděla.
Ale když se před tebe někdo postaví a řekne ti to,
to naštvání přejde.
Ale když jsi ho viděla, naštvala ses.
Naštvala jsem se, protože ho jsem nechtěla vidět, nejsem naštvaná na něj.
Dobře.
Ale vážně jsi se na něj naštvala?
Myslela jsem, že chceš, abych to vzala tímhle směrem.
Ne, nechci, abys to brala jakýmkoli směrem.
Když se při pohledu na něj naštveš, tak se naštveš.
Ale netvař se naštvaně, když nejsi naštvaná.
Nech se tím unést.
- Dobře. - Dobře?
Od začátku?
- Jasně. - Ne, ne, vydržte chvilku.
Musím vědět, kam jdu,
protože když ho vidím přicházet, v tu chvíli nevím jistě, že je to on.
Myslím, že to nechceš přijmout, ale v hloubi duše to víš.
A to mě může rozčílit.
Může tě to rozčílit, nebo rozesmát.
Uvidíš, co se stane.
Uvidíme.
Ale když mu nakonec řeknu, ať zůstane, i kdyby tím film končil,
potřebuju vědět, co se stane.
To já nevím.
Uvidíme.
Měl bys to vědět, je to tvůj film.
Ne.
Točíme to, abychom to zjistili.
Chceš, abych to prožila, aniž bych věděla, co se stane.
A ty neuděláš nic.
Ne.
Já namířím kameru.
Když nemáš agenta, o castinzích se nedozvíš.
O tom tvém mi řekla Rocío, je Nicova sestřenice.
Castingy jsou strašný.
Tady.
Ale pořádal jsi casting.
To jo, protože mě k tomu donutili. Ale casting se dělá v baru.
Dáme si víno, bavíme se o životě.
Jo, no...
Kdybych ho potkala sama, umřela bych.
Dobře, dobře. Tak já půjdu první, jo?
Dej mi klíče.
Pojď.
Který?
Třetí patro.
Tady.
Prosím.
Ramono...
Co?
Zítra začínáme v 8 ráno.
Já vím.
Poslyš...
nauč se pořádně text, jo?
- Jasně. - Jasně.
Nech toho!
To je ono?
Dobré ráno. Dobré ráno!
Dobré ráno všem.
Tohle je Isa.
- Jdeš trochu pozdě, ne? - Já vím.
Máme kávu?
Ano, máme kávu.
Dáš si kávu, Iso?
Ne, Bailey's, prosím.
- Dobře, přinesu. - Děkuju.
Prosím, posaď se.
Tak jo. Sakra.
Tak jo.
Nepřesuneme to na zítra?
V žádném případě, o čem to mluvíš?
Našel jsem naši Lolu.
Isa je Lola.
Je to Lola! Je to fantastická herečka.
- Ví to Ignacio? - Zapomeň na Ignacia.
Režisér jsem já, ne? Aspoň mi to tak přijde.
Jen se ptám.
- A vy dva jste se potkali včera večer? - Ne.
Známe se už dlouho a včera jsme na sebe narazili.
Dobře.
- Káva? - Tady.
- Tak já vás nechám. - Jo, díky.
Děkuju.
Pardon.
Dobře, tak začneme.
S Isou jsme o té postavě mluvili a...
Nemohlo to být tolik,
- za jednu noc. - No...
Za jednu noc se dá říct hodně.
- Jasně. - Jo, jo.
Nakonec to bude
mnohem mladší Lola, než jsem si myslel.
Ale tak to prostě je.
Takže...
- Protože nechci... - Tak já jdu.
Kam jdeš?
Zapomněla jsem, že musím něco udělat.
Vážně?
Tak budeme zkoušet bez tebe, nedá se nic dělat,
ale uvidíme se zítra, jo?
Nakonec ten film nebudu moct točit.
Vážně?
- Bruno, nech ji. - Počkej...
Dobře, dobře, tak se měj.
- Sbohem. - Sbohem!
Sbohem, Ono.
ČTVRTÁ KAPITOLA: JÁMA LVOVÁ
Kde to ségra vzala?
V Amsterdamu, přestupovala tam.
Kde je teď?
V Súdánu.
- Proč to kouříš? - Není v tom nikotin,
je to jako kouřit vzduch.
Tak proč to kouříš?
Baví mě vyfukovat kouř.
Co ten film?
Co myslíš?
Ty peníze. Už je sehnali?
Nemám tušení.
Přemýšlela jsem a nevím, jestli tam chci hrát.
Típni to.
- Smrdí to jako joint. - Ale není.
Neboj se.
Přemýšlela jsem že, když mi zbývá tak málo,
že bych dostudovala překladatelství.
Ale proč?
Abych měla dobře placenou práci. V OSN bych vydělala balík.
- Ale na co? - Jak na co?
- Nikdy ti na penězích nezáleželo. - Dospěla jsem.
- Víš? - Jasně.
A navíc nechci žít v Lavapiés.
To tys tu chtěla žít.
Teď chci bydlet ve čtvrti Salamanca.
Jo, jasně.
Před ambasádou, s ochrankou u dveří.
- A chodit ověšená šperky. - Možná, že jo.
Ty dole za chvíli vystěhují.
- Přestěhujeme se, prosím? - Tenhle byt je úlovek.
Nic lepšího za takovou cenu nenajdeme.
Je mi jedno, že bude horší.
Jestli to tak půjde dál, začneme něco hledat.
Dobře.
Jo a, dnes má Torru oslavu.
- Chce se ti tam? - Jasně.
Vezmi Rocíu.
- Vezmu si podpatky. - Jasně.
- Proč nechodíš tančit flamenko? - To mě nenapadlo.
Ale v polovině roku?
Je tebou fascinována, kopíruje tvůj styl a chce zjistit, jestli jí to vydrží.
- Není fascinovaná. Nemá mě ráda. - Aha.
Takže je to naopak. Nesedíš jí
a nechápe, proč jsi tak skvělá, a tak tě kopíruje.
To je ono. Přesně taková je.
Pohoršuje se nad vším, co dělám,
co říkám, co si oblíkám.
Takže typ dvě.
Můžu si vzít led?
- Jasně. - Jasně, pardon.
Co to kouříš?
To jen nějaká bylina, žádný nikotin ani nic jinýho.
Zajímavý, připomíná mi to bidy.
- Cože? - Bidy.
To kouří v Indii.
To zní dobře. To nevím, nikdy jsem tam nebyla.
- Můžu si ubalit? - Jasně, dej si.
- Na. - Děkuju.
Za málo.
- Ahoj, jak je? - Ahoj!
- Jak se máte? - Tobě to sluší.
Panebože, za chvíli už budeš rodit, co?
Jo, za chvíli.
- Jak se máš? - Sluší ti to.
- Dobře. - Jo.
Jak se máte?
- Tady dobře. - Bez bříška.
Nepřidáte se k nám? Když do toho půjdete společně, je to větší sranda.
- Jako my. - To věřím.
Nech je, možná nechtějí mít děti.
- Já nevím. - Já jo.
Tak to bys měla začít hned, protože po 35 je to těžší.
- Komplikované. - Jasně.
Nepůjdeme do Jámy lvové?
- Co to je? - To je legendární klub.
- Ten neznám. - Ona je napůl cizinka.
Jsem pro cokoli, co nás odsud dostane.
Tak jdeme.
- Jo. Že jo? - Jdeme.
- Řeknu kámošovi a půjdeme. - Dobře.
Tobě se ten hipík líbí?
Moc.
- Tak jo, jdu to říct Nicovi a půjdeme. - Dobře.
Bezva.
- Jak se jmenuješ? - Juan.
Juane, chceš jít do Jámy lvové?
Tak jo.
Skvělý.
- Jak to jde? - Dobře. Jdeme do Jámy lvové.
- Kam? - Do Jámy lvové.
Budeme tancovat!
Zítra pracuju od 12, ale ty jdi.
Aha.
Co?
Tak čau.
Čau.
Řekni mi pravdu.
Já ti ji řekla.
Spali jste spolu?
Nespali, jak tě to napadlo?
Nikomu to neřeknu.
Ne, ten chlap je otrava, vůbec se mi nelíbí.
Dobře.
Po pípnutí zanechte vzkaz.
Vlastně jsem ti chtěla nechat vzkaz.
Rocío mi řekla, že ještě nemáte herečku,
protože jsi řekl, že se vrátím.
Volám ti, abych ti řekla, že se nevrátím
a s tebou to nemá co dělat.
Je to proto, že chci. Chápeš?
Je mi zle ze všech těch emocí kolem!
Chci jen normální práci!
A chci ji hned!
Protože musím mít děti!
Jak je můžu takhle přivést na svět?
Do toho chaosu.
Jak mám mít děti, když nemám rodiče?
Jak se o ně postarám?
Postarám se o ně! Budu je učit a chránit.
A jestli se svět rozpadne, udělám, co budu muset.
A když bude jaderná válka nebo něco podobného,
tak pojedeme do pustiny a budeme lovit.
Poslouchej,
dnes jsem potkala jednoho hipstera
a řekla jsem mu, že recyklace je podvod.
A on řekl: "O čem to mluvíš?"
A já trvala na svém, že je to podvod,
že nás podvádějí, abychom byli ovce.
A on se na mě znechuceně podíval
a řekl mi, že pracuje pro výbor...
Jdu k pokladně, Masone.
Měj se.
- Ahoj. - Ahoj.
Chceš jít dál?
Dobře.
Nico tu bude každou chvíli, ale...
Máš hezký byt.
Děkuju. Brzo se budeme stěhovat. Doufám.
Kvůli squatterům?
Jo.
To je škoda.
Abych řekla pravdu, ani ne.
Jak se máš?
Musíš se k nám vrátit.
- Jenže já nevím. - Nech mě mluvit.
Mluvil jsme s Rocío.
Veřil jsem, že se vrátíš, ale ona řekla, že si to rozmýšlíš.
Nakonec...
Je mi líto, co se stalo. Nech mě mluvit.
Pak se rozhodneš.
Tenhle film, všechna ta práce, kterou jsme odvedli,
nejen my, ale všichni, se soustředí kolem tebe.
Když to nebudeš ty, nebudeme točit.
Natočíme jiný film, ale ne tenhle.
A já chci točit tenhle film.
Všichni chceme.
Jsme připraveni začít.
Čekáme na tebe.
Nemůžeš nás nechat ve štychu. Nemůžeš do toho nejít.
Bude to krásný film.
- Já vím, ale... - A dlužíš to sama sobě.
Musím si to promyslet.
Není o čem přemýšlet, nebudu ti dělat problémy.
Budu si držet odstup, jen natočíme film.
Věř mi.
A odpusť mi.
Sakra!
- Páni. - Žehlička!
- Košile. - Bože můj.
Ne! Ukaž?
- Tobě to žehlení jde. - To ne.
- To půjde umýt, ne? - To půjde.
- Je to beznadějné, co? - Ahoj.
Jak se máš?
- Ahoj, já jsem Nico. - Bruno.
- Konečně tě poznávám. Hodně jsem slyšel. - Já taky.
- Co se stalo?
Spálila jsem ti košili.
To nevadí.
- Promiň. - To nic, mám jich víc.
Ona mi říkala o tom filmu, to je škoda.
- O čem? - O těch penězích.
Aha, to už je vyřešený.
- Vážně? - Jo.
Skvělý. Kdy začínáte?
- Brzo, co nejdřív. - Vážně?
- Ano. - Gratuluju.
Jsme nadšení, přišel jsem to říct Ramoně.
Říkáš jí Ramona?
No, jo, jo.
Jeho necháš?
No, on mě neposlouchá.
Tak já se převléknu a jdeme to oslavit.
Dobře.
Já vlastně musím jít, čekají na mě.
- To je škoda. - Jo.
- Tak jindy. - Jasně.
- Těšilo mě. - Mě taky.
No, tak běž.
PÁTA KAPITOLA: FILM A ŽIVOT
Dále.
Co tady děláš?
Přišel jsem za tebou.
Jo, to vidím,
ale proč jsi za mnou přišel teď?
Chci ti něco říct.
Dobře, tak mi to řekni a jdi, protože teď nemám čas.
Mám tě rád.
Já tě mám taky ráda.
Ale já jsem do tebe zamilovaný.
Leóne,
zasloužíš si někoho
lepšího, někoho ryzího, nevinnějšího.
Já chci tebe.
Dobře, ale teď to nejde.
Přinesl jsem ti kytku.
Tak si je vezmi zpátky, protože čekám na někoho důležitého,
takže jestli mě miluješ, promluvíme si zítra nebo někdy jindy,
ale teď jdi, ano?
Ramono...
to jsem já.
Vím, že jsi to ty.
Já vím, ale...
Ale jdi, prosím.
Leóne.
Střih.
- Dobrý? - Jo, jo.
- Za mě taky. - Dobrý?
Jo?
Tak, vážení, máme hotovo.
Proč nejsi připravený?
Co tady děláš?
Jak to myslíš? Dnes je dotočná.
- Ahoj. - Já zapomněl.
- Ahoj. - Úplně jsem zapomněl.
Tomu nevěřím.
Věř tomu.
Nemůže tě někdo nahradit?
Myslím, že ne.
Musíš přijít, je to dotočná.
Jdi beze mě.
Zeptejte se prosím Andrei nebo někoho, kdo by tě nahradil.
Asi bude lepší, když půjdeš sama.
- Co? - Běž sama.
Co tím myslíš?
Co myslíš, že tím myslím?
Nechtěl jsem nic říkat, abych nenarušil tvou koncentraci nebo něco...
Říkat co?
Nemyslíš, že bychom si měli promluvit?
O čem?
Na to teď není čas.
A kdy bude?
Zamilovala ses.
Co to říkáš? Ne.
Fakt ne.
Nemyslíš, že se ti něco stalo?
Jo, stalo se mi toho hodně, ale tohle ne.
Tohle ne. Tohle ne.
Běž na tu oslavu. Promluvíme si zítra, musím pracovat.
Co budeš dělat?
Ahoj, zdravím.
Promiňte, vím, že už máte dost toho,
jak vám kazím zábavu, ale dnes nebudu.
A nevím, jestli to víte,
ale kdysi dávno Ramona zpívala v kapele
v Londýně.
Ano.
Takže prosím.
- No tak, prosím. - Ne.
- Vážně... - Prosím.
Ne.
Pojď nám zazpívat.
Není úniku.
Na tvou loď jsem vyryla své jméno
Kvůli tobě jsem se stala námořnicí
Abych se mohla plavit po mořích
Brázdit v touhách
Byla jsem tak šťastná ve tvém náručí
Byla jsem tak šťastná ve tvém přístavu
Že se mé srdce stalo vězněm
Tvého těla a kůže
Tvá láska jako vlna zasáhla můj život
Jako vlna ohně a něhy
Z bílé pěny a šumu mušlí
Jako vlna
Svázaná v tvé bouři jsem se ztratila
Aniž bych si to uvědomila
Jako vlna
Tvá láska rostla jako vlna
Jsi v pořádku?
Nico řekl, že si musíme promluvit.
Jasně.
- Natáčení skončilo. - Já vím.
Myslela jsem, že nikdy neskončí.
Co teď?
Nevím.
- Není to tak snadný. - Ale je.
Dobře.
Ty jsi impulzivní, takže si myslíš, že je to snadné,
ale takhle se nedá žít.
Ale dá.
Třeba právě teď.
Musím ti říct, co cítím,
jinak zemřu.
Musíš být tak dramatický?
Tohle je dramatický!
A pro tebe ještě víc,
protože musíš něco udělat.
Já nemusím dělat nic.
Jen na tebe čekat.
Jak si můžeš být
tak jistý?
Protože když jsi nablízku, cítím klid.
A přijde mi, že je všechno v pořádku,
že všechno dobře dopadne.
I když jsme vždycky jen metr od sebe.
No...
někdy i míň.
- To je jedno. - Kromě toho vidím, jak se na mě díváš.
A mnohokrát vím, že víš, že tě sleduju a vidím,
že i ty jsi ráda, když jsem nablízku,
protože ti rozumím líp než ostatní.
A protože víš, že si můžeš dělat, co chceš,
protože se na tebe dívám a stejně se mi líbíš.
A stejně tě mám rád.
A stále tě mám rád.
I když zapomeneš text nebo něco.
A není to impulzivní.
My dva spolu nemůžeme být.
Proč?
Protože bychom nic nedělali, bylo by to moc chaotický.
Právě jsme spolu natočili film.
- Co ještě chceš v životě dělat? - Věci.
V životě musíš dělat i jiné věci než film.
Kam jedeme?
Já domů.
Ty nevím.
- Nevím, co mám dělat. - Byl bych radši, kdybys mě nesledovala.
Je to frustrující, že?
Ty jsi sledoval mě, takže teď je řada na mně.
Co chceš?
Nevím.
Nemůžu ti nic slíbit, jako bychom byli pár puberťáků.
Všechno se může pokazit.
Dobře.
- Ale nenaštvi se. - Jo, jsem naštvaný.
Jsem.
Tak co chceš?
Nemůžu mu lhát.
- Ale už to děláš. - To není pravda.
Jsi zbabělec.
Nejsem zbabělec.
Myslíš si, že je to život někoho jiného, nebo že je to film?
Když máš něco přímo před sebou,
nemůžeš si to nechat ujít.
To je jako popírat život.
ŠESTÁ KAPITOLA: KONEC
Ahoj, já jsem Ramona, je mi 32 let a toto jsou moje profily.
Děkujeme. Až budeš chtít, můžeš.
Včera jsem tě viděla z okna.
Viděla jsem, jak se na ni díváš.
Promiňte, nějak jsem...
se nechala unést emocemi
a zmátlo mě to.
Zkusím jiný text, ano?
- Dobře. - Jdu na to.
Nemůžu tomu uvěřit.
Nesnáším, když se mě lidé ptají: "Takže jsi sirotek?"
O to víc si uvědomuju, že to ovlivňuje vše, co v životě dělám,
říkám a cítím.
Mám to vytetované na čele, jsem sirotek!
Myslíte, že bych tu byla, kdybych nebyla?
No ne. Ne.
Můj život by byl jiný, já bych byla jiná a nic z tohohle by se nedělo.
Protože když nejste sirotci, nemáte ponětí.
Nemáte ponětí.
To je to nejhorší.
"Hej, byli jsme tu, ale už nejsme, takže jsi na to sama."
"A taky buď šťastná,
směj se."
"A užívej si života, když už nejsi mrtvá."
Někdy se mi zdá, že přijdu domů
a najdu svoje rodiče,
jak sedí v obýváku a popíjí, jakoby nic.
A na začátku cítím...
úlevu a štěstí,
že nejsou mrtví. Že to byl vtip.
Jasně, že to byl vtip, musel to být vtip.
A tak se jich ptám:
"Kde jste byli?"
A oni se smějí.
Nechápu to a řeknu: "Jak jste mi to mohli udělat?"
A...
Ničemu nerozumím. A začnu pociťovat hrozný vztek.
Tak velký, že se probudím,
a oni zase umřou.
Měla jsem je, a zase je ztratila.
A to je ono.
Nemůžu opustit někoho, kdo mě miluje.
Chápeš?
Ahoj.
Ignacio mi řekl, abych mu přinesla tyhle papíry.
Pojď dál.
Ignacio tu není, ale jestli chceš, můžeš mi je...
Jasně, tady.
- Jak probíhá stříhání? - Dobře.
No,
znáš to.
Se spoustou pochybností.
Máma říkávala, že když pochybuješ, je to ne.
- Když pochybuješ, je to ne? - A ano je naprosto jasné.
Víš, že jsem začala zpívat v kapele s dvacetiletými?
Páni, to jsem rád.
- Je to docela fajn. - Skvělý.
Jdu do kina, mám zpoždění.
Jasně. Doufám, že se ti film bude líbit.
Děkuju. Tak jo...
- Tak zatím. - Ahoj.
- Nikdo tu není. - Já vím.
Jsme tu moc brzo.
- Co budeme dělat? - Já musím na záchod.
Dobře, já si půjdu zapálit.
Dobře. Počkám na tebe venku.
MÉMU OTCI
České titulky M. Šimonková Filipová S PRO ALFA 2023